ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 листопада 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7721/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року ( суддя першої інстанції  Юрков Е.О.) у справі №160/7721/21 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Дніпропетрогвській області     про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
17 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 ;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2021 року по 28 квітня 2021 року в сумі 9464 гривні 62 копійки, без урахування податків й інших обов`язкових платежів.
В обґрунтування позовних вимог  позивач посилався на те, що наказом № 158 о/с від 05.04.2021 року позивача звільнено з 06.04.2021 року зі служби в Національній поліції. Проте остаточний розрахунок при звільненні проведено з затримкою - 28.04.2021 року. Вказує, що допущена відповідачем затримка розрахунку при звільненні є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме – виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі №160/7721/21 в задоволені позову відмовлено.
З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1   та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначається, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права. Також, скаржником зазначено, що  відповідач несвоєчасно здійснив остаточний розрахунок при звільненні, а саме не в день звільнення. Відповідальність за вказану бездіяльність відповідача передбачена  ст. 117 КЗпП України. Крім того, судом першої інстанції помилково  застосовано до спірних правовідносин Порядок та Умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року  № 260  (далі - Порядок № 260).
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог  ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 158 о/с від 05.04.2021 року ОСОБА_1 звільнений за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” з 06 квітня 2021 року.
Згідно виписок по картковому рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 ,   15.04.2021 року здійснено виплату заробітної плати ГУНП в Дніпропетровській області у розмірі  6112,84 грн. та 28.04.2021 року - виплату у розмірі 248,48 грн.
Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області у відзиві на позов підтверджено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачено у розмірі 6112,84 грн. 15.04.2021 року, та у сумі 248,48 грн. перераховано 28.04.2021 року.
Вважаючи, що за вказаних обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, останній звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені    ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно п.  4 ч. 10  ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII  (далі - Закон № 580) поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до  закону  та інших нормативно-правових актів України.
Абзацом першим пункту 1  постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»  (далі - Постанова № 988) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до  ст. 116 Кодексу законів про працю України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом  ст. 117 Кодексу законів про працю України  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. ст.  116,  117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.
У  постанові Верховного  суду України від 13 березня 2017 року у справі № 6-259цс17 наведені правові висновки, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі  статті 117 КЗпП України  стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
Як вже встановлено судом та не заперечується учасниками справи, виплата позивачеві усіх належних сум, що підлягали виплаті при звільненні відбулось не у день звільнення (06 квітня 2021 року), а 28 квітня 2021 року
Тобто, проведення остаточного розрахунку з позивачем затримано на 21 календарний день.
Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Дніпропетрогвській області  від 11.06.2021 №1262,  середньомісячне грошове забезпечення за 2 останніх місяці перед звільненням склало 12 644,19 грн., середньоденне 428,62 грн.
За таких обставин, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області  на користь позивача складає 9  001,02 грн. з розрахунку 428,62 грн. х 21 календарний день затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням суми обов`язкових податків та зборів.
Висновку суду першої інстанції  щодо  необхідності застосування до спірних відносин приписів Порядку № 260 є помилковми, оскільки вказані приписи не визначають порядок виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку  при звільненні з поліції.
На підставі викладеного колегія суддів приходить висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9  001,02  грн. без урахування податків й інших обов`язкових платежів, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У відповідності із  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1  ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно ч. 1, ч. 6  ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Встановлено, що ОСОБА_1 здійснював судові витрати у вигляді сплати судового збору при поданні позову у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату від 12.05.2021 року № 58798. При поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1362,00 грн., згідно квитанції про сплату від 02.08.2021 року № 56127. Разом сума сплаченого  судового   збору  складає 2270 грн.
З урахуванням часткового задоволення вимог позову, сума яка підлягає стягненню з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань складає 2270 грн.
Керуючись ст.ст.  242,  315,  317,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі №160/7721/21 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі №160/7721/21 скасувати, та прийняти  нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не проведення своєчасного розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 .
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 квітня 2021 року по 28 квітня 2021 року в сумі 9  001,02 грн., без урахування податків й інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 40108866).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст.  328  329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко