УХВАЛА

21 жовтня 2021 року  
Київ
справа №420/7616/20
адміністративне провадження №К/9901/32602/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на постанову  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до  Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому просила:
- встановити відсутність компетенції (повноважень) в.о. начальника Управління Яковенка А.М. та членів комісії, створеної на підставі розпорядження на ознайомлення позивача з наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2020 № 1843/к "Про звільнення"; 
- визнати наказ Міністерства юстиції України від 26.05.2020 № 1843/к "Про звільнення" неправомірним; 
- поновити позивача на посаді заступника начальника Управління з питань дотримання прав засуджених осіб та осіб, узятих під варту або призначити на посаду заступника начальника Управління з питань ресоціалізації і захисту прав засуджених; - стягнути з Міністерства юстиції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2020 по день поновлення позивача на посаді; 
- визнати відмову Міністерства юстиції України у виплаті надбавки за науковий ступінь позивача протиправною та зобов`язати здійснити виплату з грудня 2019 року.
Рішенням    Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1843/к від 26.05.2020 року "Про звільнення" ОСОБА_1 . 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту з 22.04.2020 року. 
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 096,44 грн. Вказана сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, яку зареєстровано 31 серпня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху із наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, протягом якого скаржник має право надати/надіслати суду касаційної інстанції:
-  обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, та доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного звернення до касаційного суду зі скаргою у строк, визначений законом.
Вищезазначена ухвала отримана скаржником 29 вересня 2021 року.
04 жовтня 2021 року від скаржника надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, яка обгрунтована тим, що копію оскаржуваної постанови ним отримано 15 липня 2021 року у залі суду, що підтверджується доданою до заяви розпискою про отримання вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (ч. 3 ст. 329 КАС України).
Як вбачається із матеріалів касаційного провадження, позивачем оскаржується  постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року, яка ним отримана 15 липня 2021 року. Касаційна скарга подана (здана на пошту) 15 серпня 2021 року.
З огляду на викладене, наявні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки скаржником подана касаційна скарга протягом 30 днів з дня отримання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Так перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судового рішення є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Скаржником зазначено, що у даному випадку, відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 5 КАС України та частини 6 статті 9 Закону України «Про державну службу» під час проведення процедури ознайомлення державного службовця комісією, створеною на підставі усного розпорядження заступника керівника органу з наказом про звільнення за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу».
Також позивач зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо застосування статті 13 Кодексу законів про працю України, статті 7 Закону України «Про колективні договори», колективного договору під час встановлення у колективному договорі додаткових гарантій, соціально-побутових пільг (зокрема, виплати за науковий ступінь).
Крім того, скаржник вказує про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм процесуального законодавства щодо обмеження права сторін приймати участь у відкритих судових засіданнях під час ведення карантинних заходів, щодо можливості відмови у забезпеченні права позивача на збільшення та уточнення позовних вимог з одночасним закриттям підготовчого провадження та прийняттям рішенням про перехід в письмове провадження за власною ініціативою суду.
Також, на думку позивача, відсутні висновки Верховного Суду щодо застосування під час обчислення заробітку за час вимушеного прогулу Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року в частині можливості самостійного розрахунку судом середньоденної заробітної плати працівника за наявності відповідної довідки та можливості обчисленням суми середнього денної заробітної плати працівника, який має працював перед звільненням більше двох місяців шляхом ділення на календарні дні.
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Разом з тим, скаржником не вказано конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.
А тому, у цій частині є необґрунтованим посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Проаналізувавши вказані скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме в частині відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 5 КАС України та частини 6 статті 9 Закону України «Про державну службу» щодо проведення процедури ознайомлення державного службовця комісією з наказом про звільнення, за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 13 Кодексу законів про працю України та статті 7 Закону України «Про колективні договори».
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №420/7616/20 за позовом ОСОБА_1 до  Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                 В. Е. Мацедонська 
Судді                                                                                                     Н. А. Данилевич
                                                                                                              Н. В. Шевцова