УХВАЛА
11 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 303/2907/20
провадження № 61-16013ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним спірний договір фінансового лізингу автомобіля. Стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 135 650 грн, сплачених на виконання умов договору лізингу. У задоволенні решти позовних відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 вересня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку надіслало на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Положеннями Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 грн.
Так у цій справі заявлено ціну позову у розмірі 185 650 грн, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270х250=567 500).
Отже, справа підпадає під критерій малозначності в силу закону.
Шляхом аналізу предмету та особливостей спору, нормативно-правового регулювання спірних правовідносин судом встановлено, що позовна вимога немайнового характеру про визнання недійсним договору лізингу на складність справи не впливає, її малозначності не спростовує.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною, враховуючи те, що спір є незначної складності, а ціна предмету спору у даній справі не перевищує встановленої законодавством межі.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, таких доводів касаційна скарга не містить а судом таких обставин не встановлено.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 393, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук