КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 753/12661/19                                                                             Головуючий у 1-й інст. - Лужецька О.Р.
Апеляційне провадження 22-ц/824/7121/2021                                                                   Доповідач - Рубан С.М.

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
21 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М.  Кулікова С.В.
                                          при секретарі              Загородній С.А. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання права власності,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни, Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просили (а.с. 112-120, том 1): 
-         визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 336/22 від 22 травня 2013 року;
 
-          визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна; 
 
-         витребувати від ОСОБА_5 із чужого незаконного володіння на користь позивачів по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

-         визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/3 частини квартири по АДРЕСА_2 ; 
 
-         скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру та скасувати реєстрацію обтяження;
 
-         скасувати реєстрацію обтяжень, номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на майно 1636075 у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, виданої 19 березня 2012 року ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.
 
В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що 05 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач отримав у відповідача грошові кошти в сумі 338 800 грн, що за курсом продажу доларів США на момент укладення угоди становило 42 350 доларів США. На забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань того ж дня між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру  АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло. 
 
Зазначають, що 01 березня 2012 року  ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Анохіної В.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, який було зареєстровано в реєстрі за № 387. Повідомляє, що про наявність виконавчого напису ОСОБА_1 дізнався навесні 2012 року із постанови про відкриття виконавчого провадження № 31729749, винесеної державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичною В.В. 
 
Вказують про те, що у зв`язку з тим, що вчинення даного виконавчого напису було здійснено із порушенням законодавства, державним виконавцем вчинялися активні дії, спрямовані на реалізацію спірної квартири - проводився опис майна, були організовані прилюдні торги, для забезпечення своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та одночасно подав заяву про забезпечення позову. 
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві заборонено вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій за ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 суми 638 404 грн шляхом звернення стягнення на квартиру  АДРЕСА_1 до вирішення спору у даній справі. 
 
22 вересня 2014 року прийнято рішення  у справі № 753/21348/13-ц, яким позов ОСОБА_1 задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01 березня 3012 року за реєстровим № 387, таким, що не підлягає виконанню. 
 
Посилаючись на те, що в період постановлення судом ухвали про забезпечення позову від 10 червня 2013 року, якою заборонено провадити будь-які виконавчі дії щодо спірного майна та наявність рішення суду від 10 грудня 2014 року, згідно заяви від 23 травня 2014 року стягувач мав намір придбати предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, у зв`язку із чим відповідно до акту  державного виконавця від 23 травня 2013 року №336/22 предмет іпотеки передано стягувачу.
 
Позивачі вважають незаконними дії відповідачів та змушені звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. 
 
          Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року позивачам у задоволенні позову - відмовлено.
        Не погоджуючись з рішенням суду, 18 березня 2021 року  представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права та не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
 
         Посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру позивачів, визнано таким, що не підлягає виконанню.
 
          Крім того, у період постановлення Дарницьким районним судом м. Києва ухвали від 10 червня 2013 року про заборону вчиняти будь - які виконавчі дії щодо виконання оскаржуваного виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 року по 10 грудня 2014 року - дату набрання чинності рішення по суті справи, будь - які дії, спрямовані на звернення стягнення на квартиру позивачів в межах виконання виконавчого напису, інші виконавчі дії в рамках виконавчого провадження № 31729749 проводити було заборонено.
 
10 грудня 2014 року рішення суду по суті справи визнано таким, що не підлягає виконанню, ні ОСОБА_5 , ні будь - якими іншими особами, органами державної влади, їх посадовими чи службовими особами, нотаріусами, юридичними особами приватного права не могли вчинятися жодні юридично значимі дії на виконання такого напису і після набрання рішенням законної сили.
 
         Посилається на те, що з моменту набрання судовим рішенням по справі № 753/21348/13-ц законної сили та до дати подання позовної заяви, тобто більше 4-ох років, ОСОБА_5 жодного разу не зверталася із письмовими заявами, іншими вимогами щодо невиконання умов договору позики чи іпотеки до ОСОБА_1 як позичальника чи до іпотекодавців - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогами звернути стягнення на квартиру як предмет іпотеки тощо, як і не повідомляла позивачів про набуття нею права власності на квартиру.
 
        Також, порушенням прав позивачів, щодо захисту яких заявляється основна позовна вимога - про визнання права власності на квартиру та витребування майна із чужого незаконного володіння, як наслідок призвело до безпідставної, а отже - незаконної реєстрації переходу права власності на квартиру від позивачів до ОСОБА_5 на підставі виконавчого напису, що був визнаний таким, що не підлягає виконанню.
 
         Вважає висновок суду, щодо пропуску позивачами строку позовної давності, таким, що не узгоджується із матеріалами справи та ґрунтується виключно на припущеннях.
 
        Представником позивача неодноразово наголошувалось на тому, що якщо суд вважатиме строки позовної давності пропущеними, з огляду на значення результату розгляду справи для позивачів, висловлювалося прохання поновити строк з метою захисту порушених прав позивачів. 
 
    Відповідно до інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень про хід виконавчого провадження № 31729749, відкритого 19 березня 2012 року на виконання виконавчого напису № 387 виданого 01 березня 2012 року приватним нотаріусом Анохіною В.М. вказане виконавче провадження було завершено, а виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.8 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на те, що  підставою вказаної виконавчої дії стало те, що іпотечне майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 було передано на реалізацію за ціною 586 200 грн. Згідно повідомлення ТОВ «Укрспецторг Групп», перші прилюдні торги, призначені на 14 травня 2013 року не відбулися. Згідно заяви від 23 травня 2014 року стягувач мав намір придбати предмет іпотеки в рахунок погашення боргу, у зв`язку із чим відповідно до акту державного виконавця від 23 травня 2013 року № 336/822 предмет іпотеки передано стягувачу в рахунок погашення боргу за початковою вартістю.
 
         Від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну  скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, судове рішення залишити без змін. Вказує, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна (зареєстровано за №1939 від 27 липня 2013 року), тому вона є законним власником спірної квартири.
 
         Вважає, що оскільки відсутні вимоги про визнання недійсною постанови державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Тертичної В.В. про відкриття виконавчого провадження від 19 березня 2012 року, решта позовних вимог заявлені представником передчасно.
 
         Зауважує, що виконавчий напис було визнано судом таким, що не підлягає виконанню вже після реалізації предмета іпотеки та до заборони ухвалою суду. Позивач не був позбавлений права заявляти вимоги про наслідки, які може породити визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не  підлягає виконанню. 
 
         Від інших учасників судового процесу відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник позивачів підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
 
Представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
 
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
 
 Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачі пропустили строк позовної давності.
 
         Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
 
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Як вбачається з матеріалів справи та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних долях належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 2004 року № НОМЕР_1 (а.с.51, том 1).
 
05 листопада 2010 року між  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в сумі 338 800 грн, що за курсом продажу доларів США на момент укладення угоди становило 42 350 доларів США. Договір засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстраційним № 2683 (а.с. 24 -26, том 1).
 
На забезпечення виконання зобов`язань  за вищевказаним договором позики, 05 листопада 2010 року між ОСОБА_5 та    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 27-33, том 1).
 
01 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. вчинено виконавчий напис № 378 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру  АДРЕСА_1 (а.с. 34-35, том 1). 
 
19 березня 2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором) зі строком добровільного погашення боргу до 26 березня 2012 року (а.с. 47, том 1).
 
12 квітня 2012 року державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника, а саме: квартира  АДРЕСА_1 (а.с 49-50, том 1).
 
17 квітня 2012 року винесено постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні (а.с 49-50, том 1).
 
23 січня 2013 року повторно винесено постанову та призначено експерта для участі у виконавчому провадженні (а.с 49-50, том 1).
 
23 травня 2013 року ОСОБА_5 видано Акт № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого покупцем нерухомого майна визнано іпотекодержателя ОСОБА_5 (а.с. 48, том 1).
 
05 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу  Анохіної В.М., третя особа - ВДВС  Дарницького РУЮ у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року (справа № 753/21348/13-ц) заборонено Відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві вчиняти будь-які дії щодо проведення виконавчих дій у ВП № 31729749 у межах стягнення з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису № 387 від 01 березня 2012 року суми 638 404 грн шляхом звернення стягнення на спірну квартиру до вирішення спору у даній справі (а.с. 37 -38, том 1).
 
12 липня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу  Анохіною В.М. видано свідоцтво про придбання ОСОБА_5 нерухомого майна, а саме:  квартири  АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року (справа № 753/21348/13-ц) виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387, відповідно до якого звернуто стягнення суми 638 404 грн на квартиру  АДРЕСА_1 , визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 36, том 1, а.с.97-99, том 2).
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2014 року залишено без змін (а.с. 38-41, том 1).
 
         Згідно ст.33 Закону України  «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.
 
Відповідно до частини першої ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
 
Таким чином, можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки пов`язана з дотриманням порядку, визначеного статтею 35 Закону України «Про іпотеку». У разі порушення встановленого вказаною нормою порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності не допускається.
 
Отже, під час розгляду справи № 753/21348/13-ц Дарницьким районним судом м. Києва, наслідком розгляду якої визнано виконавчий напис нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М.  від 01 березня 2012 року за реєстровим номером № 387 таким, що не підлягає виконанню, відбулось відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 , чим порушено права позивачів.
 
Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
 
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
 
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
 
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що  твердження позивачів про те, що про порушення своїх прав вони дізналися лише з січня 2019 року є необґрунтованими.
 
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується позивачами, в 2013 році ОСОБА_1   звертався до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та самостійно визначив третіми особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто останнім було відомо про існування спору щодо квартири  АДРЕСА_1 . (рішення суду, а.с. 36, 38-41).
 
Посилання позивачів на те, що їм стало відомо про перехід до ОСОБА_6 права власності на спірну квартиру лише у 2019 році внаслідок того, що у січні 2019 року невідомі особи намагалися проникнути у квартиру, не заслуговують на увагу  з таких підстав.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року (справа № 753/21348/13-ц) заборонено вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, проте, 23 травня 2013 року  Відділом ДВС Дарницького районного управління юстиції було видано Акт № 336/22 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого покупцем квартири визнано ОСОБА_6 , тобто предмет іпотеки реалізовано в межах виконавчого провадження до початку дії вказаної заборони - до 10 червня 2013 року. 
 
Однак, позивачі, будучі обізнаними щодо процедури проведення виконавчого провадження мали об`єктивну можливість поцікавитися результатами виконавчого провадження, чого ними зроблено не було. Крім того, позивачами також  не вживалось необхідних заходів для виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня  2014 року (справа № 753/21348/13-ц).
 
Отже, пасивна поведінка позивачів призвела до пропуску ними строку позовної давності за даним позовом, позивачами не вказано жодного об`єктивного аргументу, що давало б можливість суду визнати поважними причини такого пропуску.
 
Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачі мали змогу дізнатись про порушене право, а саме з моменту державної реєстрації про перехід права власності на їх майно до ОСОБА_7 , тобто з 12 липня 2013 року.
 
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанціїнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржників.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
 
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. 
 
          Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
 Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
 
        Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2021 року - залишити без змін.
 
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 06 жовтня  2021 року.

              Головуючий          

                           
              Судді