Справа № 942/647/21 
Провадження № 22-ц/810/816/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                          ПОСТАНОВА
Іменем України

25 жовтня 2021 року                                                                                 м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 
на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 23 липня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Чалого А.В. в смт Новопсков Луганської області,
за заявою  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_3 , яка за життя перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 26 грудня 2020 року ОСОБА_3 знята з обліку у зв`язку зі смертю, останній раз померлій нараховувалась та виплачувалась пенсія у жовтні 2014 року.
18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про виплату недоодержаної пенсії матері ОСОБА_3 , на що 31 березня 2021 року отримала письмову відмову, у зв`язку з тим, що документально не підтверджено факт сумісного проживання заявниці разом із матір`ю на момент її смерті.
Встановлення факту, що має юридичне значення заявниці необхідно для отримання недоодержаної за життя матері пенсії.
На підтвердження факту сумісного проживання заявниця вказує на те, що починаючи з осені 2014 року її мати ОСОБА_3 через похилий вік та хворобу потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою «Ремонтно-експлуатаційним комбінатом-1 Краснолучської міської ради» від 05 квітня 2021 року.
ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , просила суд встановити факт того, що ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 23 липня 2021 року в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено. 
Суд першої інстанції посилався на те, що в обґрунтування вимог заявником надана довідка №42 від 05 квітня 2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , проживала разом з померлою ОСОБА_3 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана довідка видана на тимчасово окупованій території України.
Суд першої інстанції вважав за можливе застосувати загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як джерела інформації, та прийняв до уваги обставини, викладені в довідці, яка видана на тимчасово окупованій території Україні.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні матеріали справи в достатній мірі не підтверджують факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на час смерті останньої, тому суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , просить рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 23 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 зазначила, що відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції жодним чином не мотивував своє рішення, та не роз`яснив чому заява не підлягає задоволенню.
На підтвердження факту сумісного проживання заявниця зазначала, що починаючи з осені 2014 року ОСОБА_3 через похилий вік та хворобу потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим вона проживала разом з заявницею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою «Ремонтно-експлуатаційним комбінатом-1 Краснолучської міської ради» від 05 квітня 2021 року.
Вказану довідку, видану на тимчасово окупованій території України, суд першої інстанції прийняв до уваги та погодився з наведеними заявником обгрунтуваннями, але в той же час дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення заяви.
Таким чином заявник вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви є хибними та не відповідають обставинам справи.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року Головному управлінню Пенсійного фонду України в Луганській областіроз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській областізазначило, що зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту спільного проживання потрібно заявнику для виплати недоотриманої пенсії померлої матері ОСОБА_3 . Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання, ОСОБА_1 в своїй заяві посилалась на ту обставину, що проживала спільно з матір`ю ОСОБА_3 на момент її смерті за однією адресою, доглядала та піклувалась за нею. 18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління із заявою про виплату недоодержаної пенсії ОСОБА_3 . Розглянувши подані до заяви документи з`ясовано, що згідно паспорта ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно довідки ВПО від 25 липня 2019 року остання проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в той час як адреса місця проживання ОСОБА_3 згідно даних пенсійної справи: АДРЕСА_3 . Документів, які підтверджують факт сумісного проживання заявника з ОСОБА_3 до заяви від 18 березня 2021 року не надано. Додана до заяви довідка про сумісне проживанням з померлою на день її смерті від 05 квітня 2021 року № 42, яка видана у м. Красний Луч Луганської області, до уваги приймати підстав не має, оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Інших доказів про сумісне проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 до заяви додано не було.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській областівважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
ОСОБА_1  в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".
Учасники процесу в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Представником заявниці адвокатом Воронко В.В. надана заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволені заяви  ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні матеріали справи в достатній мірі не підтверджують факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на час смерті останньої.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хрустальний Луганської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10 березня 2021 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Заявник ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 14 квітня 1959 року Краснодонським райЗАГС Луганської області та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 25 грудня 1987 року відділом ЗАГС Архангельського міськвиконкому.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово ( ч. 1 ст. 29 ЦК України).
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
31 березня 2021 року Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом № 1034-1182/П-01/8-1200/21 повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для виплати недоодержаної ОСОБА_3 пенсії, оскільки факт її сумісного проживання разом з померлою ОСОБА_3 на день її смерті документально не підтверджено.
Звертаючись до суду із заявою, заявницею на підтвердження факту спільного проживання з  ОСОБА_3 надано  довідку № 42 від 05 квітня 2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , проживала разом з померлою ОСОБА_3 по день її смерті – ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана довідка видана на тимчасово окупованій території України.
Згідно з паспортними даними ОСОБА_3 , місце проживання останньої з 04 лютого 1969 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті) зареєстровано: АДРЕСА_3 
Заявниця ОСОБА_1 на момент смерті матері була зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується  копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 02 листопада 2000 року Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області.
Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 липня 2019 року №6337-5000165212 фактичним місцем проживання заявниці є АДРЕСА_2 , про що заначено в листі Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1034-1182/П-01/8-1200/21.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання(стаття 80 ЦПК України)
 Суд першої інстанції  правильно застосував загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як джерела інформації, та прийняв до уваги обставини, викладені в довідці, що видана на тимчасово окупованій Україні території.
Однак, лише довідка № 42 від 05 квітня 2021 року з місця проживання, видана та тимчасово окупованій території, без надання інших належних та достатніх доказів, не може вважатися достатніми доказами, якими підтверджується постійне проживання заявниці  разом з матір`ю ОСОБА_3 на час смерті останньої.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції, в межах своїх повноважень, повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.
Враховуючи те, що заявниця  ОСОБА_1 на момент смерті матері була зареєстрована за іншою адресою на тимчасово окупованій території України, при цьому фактичним місцем проживання заявниці як внутрішньо переміщеної особи в зазначений час була  АДРЕСА_2 , а на підтвердження  факту спільного проживання з  ОСОБА_3 нею надано лише довідку № 42 від 05 квітня 2021 року, видану та тимчасово окупованій території України, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , проживала разом з померлою ОСОБА_3 по день її смерті – ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , тому суд першої інстанції, належним чином дослідивши та надавши оцінку наданій заявницею довідці, дійшов правильного висновку про те, що заявницею не доведено обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, зокрема нею не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту постійного проживання разом з ОСОБА_3 на час смерті останньої.
Слід зауважити, що в заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначала про те, що факт спільного проживання можуть підтвердити чисельні свідки, явку яких в судове засідання гарантує забезпечити.
Проте, під час розгляду справи в суді першої інстанції заявницею та її представником будь-яких клопотань про допит свідків, як це передбачено ст. 91 ЦПК України, із значенням прізвища, ім`я по батькові, місця проживання (перебування) свідка не заявлялося.
Із матеріалів справи вбачається, що представником заявниці на адресу суду першої інстнації направлялася заява про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримує, при цьому будь-яких клопотань не заявлялося.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В апеляційній скарзі заявником ОСОБА_1 , від імені якої дії адвокат Воронко Віталій Васильович, будь-яких клопотань про виклик до суду та допит свідків не заявлялося, як і не заявлялося про дослідження нових доказів.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, представником заявниці надавалось заява про розгляд справи без його участі.
Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам викладеним заявницею у заяві про встановлення факту, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявницю. 
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої дії представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 23 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                                                                     В.А. Коновалова

Судді                                                                         О.Ю. Карташов

                                                                         В.М. Луганська