Постанова
Іменем України
 
27 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 712/834/20
 
провадження № 61-18559 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Осіяна О. М. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідач - приватне акціонерне товариство «Будівельно-монтажне управління № 3»;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Вініченка Б. Б., Новікова О. М,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління № 3» (далі - ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3») про визнання протиправним та скасування розпорядження.
Позовна заява мотивована тим, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкас знаходиться справа № 712/6419/19 за його позовом до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про зобов`язання видати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії відповідно до додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Під час розгляду вказаної справи відповідач надав суду розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці», яким визнав недійсним запис № 12а в трудовій книжці про переведення його з 01 березня 1988 року на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій.
Вважав таке розпорядження протиправним, оскільки воно не відповідає наказу від 25 лютого 1988 року № 15, пунктом 7 якого передбачено переведення ОСОБА_1 монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій з 01 березня 1988 року. Крім того, розпорядження прийняте з порушенням пунктів 2.5., 2.6., 2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці».
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про визнання протиправними та скасування наказів.
 
Позовна заява мотивована тим, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкас знаходиться справа № 712/6419/19 за його позовом до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про зобов`язання видати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії відповідно до додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Під час розгляду вказаної справи його представнику було вручено лист з наказами одного і того ж змісту, але з різними номерами № 22 та № 48-к від 16 грудня 2019 року «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15».
Вважав такі накази протиправними, оскільки вони прийняті відповідачем виключно як спосіб дискредитації доказу по справі № 712/6419/19, а саме запису у трудовій книжці позивача та небажанням у майбутньому відшкодувати Пенсійному фонду України витрати на виплату пенсії за пільговим списком № 2, на яку претендує позивач.
Посилаючись на вимоги статті 32 КЗпП України, стверджував, що для того, щоб підтвердити переведення з посади електрослюсаря на посаду монтажника стальних та залізобетонних конструкцій необхідна була його згода, докази існування такої згоди ПрАТ «Будівельно-монтажне управління №3» не надало. Пункт 7 оскаржуваних наказів був виконаний, тобто вичерпав свою дію фактом виконання, тому не може бути скасований чи змінений особою, що його видала, після виконання.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними та скасувати наказ від 16 грудня 2019 року № 22 «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15» та наказ від 16 грудня 2019 року                           № 48-к «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15».
 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 14 лютого 2020 року  справу № 712/1320/20 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про визнання протиправними та скасування наказів об`єднано в одне провадження зі справою № 712/834/20 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про визнання протиправним та скасування розпорядження. Об`єднаній справі присвоєно номер 712/834/20.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про  визнання протиправним та скасування розпорядження задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці», видане ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3». 
Визнано протиправними та скасовано наказ від 16 грудня 2019 року № 22 «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15» та наказ від 16 грудня 2019 року № 48-к «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15». 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорювані накази від 16 грудня 2019 року № 22 та № 48-к та розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 видані відповідачем з порушенням порядку, визначеного пунктом 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, оскільки належним способом усунення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення є безпосередньо внесення у трудову книжку відповідного запису про виправлення, а не видача розпорядчого документу про скасування запису у трудовій книжці та її виправлення. Крім того, оспорюваними наказами відповідача частково скасовано наказ від 25 лютого 1988 року № 15-к, виданий Будівельно-монтажним управлінням № 3 комбінату «Черкаспромстрой», пунктом 7 якого ОСОБА_1 переведено монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 4 розряду з 01 березня 1988 року, прийняття якого заперечується відповідачем з посиланням на непідписання його керівником. Разом з тим, внести зміни чи скасувати кадровий наказ має право лише те підприємство, яке його видало. При цьому, у наказі має бути чітко визначена мета, завдання та причина його створення для фіксації конкретних умов трудового договору. Формування пунктів кадрового наказу має відповідати нормам КЗпП України або іншим нормативно-правовим актам. Проте, оспорювані розпорядження та накази видані відповідачем без посилання на норми КЗпП України та після припинення трудових відносин між сторонами, а тому не відповідають вимогам трудового законодавства, оскільки будь-яке регулювання трудових відносин після їх припинення не допускається. Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» задоволено частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкас від 26 серпня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці» відмовлено. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів задоволено. 
Визнано протиправними та скасовано наказ від 16 грудня 2019 року № 22 «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15» та наказ від 16 грудня 2019 року № 48-к «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15». 
Стягнуто з ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 840 грн 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» судові витрати пропорційно до відмовлених позовних вимог в сумі 2 522 грн 40 коп.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання протиправним та скасування розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1, оскільки положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, свідчать про те, що підставою для внесення підприємством, установою, організацією записів до трудової книжки працівника, зокрема, й записів про виправлення, являється відповідний розпорядчий документ (наказ або розпорядження), який фіксує кадрове рішення організаційно-розпорядчого характеру. Оспорюване позивачем розпорядження цілком відповідає вимогам чинного трудового законодавства, порушень вимог Інструкції апеляційним судом не встановлено.
Разом з тим, досліджуючи наказ від 25 лютого 1988 року № 15, виданий Будівельно-монтажним управлінням № 3 комбінату «Черкаспромстрой», апеляційний суд встановив, що вказаний наказ складається із 6 пунктів, виконаних машинописним способом, і пункту 7, виконаного рукописним способом наступного змісту: «Эл. слесаря ОСОБА_1 перевести монтажником стальных и железобетонных конструкций 4 разряда с 01 марта 1988 года. Основание заявление ОСОБА_1 . Инспектор ОК (подпись)». На зазначеному тексті наявна печатка ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок». Документ не містить підпису начальника СМУ-3 ОСОБА_2 та голови ПК ОСОБА_3 . 
Встановивши, що наказ від 25 лютого 1988 року № 15 керівник Будівельно-монтажного управління № 3 комбінату «Черкаспромстрой» не підписував, вказаний наказ завірений печаткою ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок», державна реєстрація якого була здійснена 17 жовтня 1995 року, тобто, після видачі наказу від 25 лютого 1988 року № 15, апеляційний суд дійшов висновку, що ані власник, ані уповноважений ним орган такий наказ не видавали, а тому цей документ не є підтвердженням внесення змін до умов трудового договору з ОСОБА_1 , а отже, і відповідний запис під № 12а про переведення позивача з 01 березня 1988 року до трудової книжки ОСОБА_1 був внесений безпідставно.
Також апеляційний суд зауважив, що наказ від 25 лютого 1988 року № 15 посвідчений печаткою ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок», що є порушенням пункту 4.1. Інструкції, згідно якого у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Проте, на дату видачі наказу 25 лютого 1988 року такого підприємства як ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» взагалі не існувало. За таких обставин, видані відповідачем накази від 16 грудня 2019 року № 22 та № 48-к «Про скасування пункту 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15» є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не може бути скасовано пункт наказу, який не видавався.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,  в якій просив скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року в частині відмови у скасуванні розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці» й ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення його позовних вимог. 
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначав неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказував на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 712/834/20 із Соснівського районного суду м. Черкас. 
 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 вересня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасуванні розпорядження відповідача від 16 грудня 2019 року № 1. Зазначав, що аналіз пункту 2.6. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 дає підстави вважати, що внесення змін у трудову книжку має відбуватись саме з ініціативи працівника, а не орану (посадової особи), що вносив запис у трудову книжку.
Вважав, що до даних правовідносин необхідно застосувати за аналогією Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частини першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) відносно того, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них змін, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Вважав,що пункт 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15 про переведення електрослюсаря ОСОБА_1 монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду був виконаний, тобто, вичерпав свою дію фактом його виконання, тому не може бути скасований чи змінений особою що його видала, після виконання.
Апеляційним судом не враховано, що наказ від 25 лютого 1988 року № 15 містить підпис без зазначення прізвища та ініціалів особи, яка його підписала, при цьому, спростовуючи факт підписання цього наказу саме керівником товариства, відповідач, разом з тим, не звертався до суду з відповідним клопотанням про проведення судової почеркознавчої експертизи для встановлення факту неналежності підпису керівнику.
Також заявник посилався на те, що апеляційним судом неправильно проведено розподіл судових витрат. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У січні 2021 року ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що доводи скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, апеляційним судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 наказом від 07 квітня 1986 року № 11-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу електрослюсарем 4 розряду Будівельно-монтажного управління № 3 комбінату «Черкаспромстрой» (а. с. 4-8, 83-85).
Наказами від 11 липня 1983 року № 24-к, від 01 серпня 1983 року № 27-к, від 12 вересня 1983 року № 33-к, від 14 листопада 1988 року № 38-к електрослюсар 4 розряду ОСОБА_1 направлявся у відрядження.
 
Наказом від 01 жовтня 1993 року № 35-к ОСОБА_1 переведено монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 5 розряду.
 
Наказом від 14 квітня 2003 року № 7-к ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до пункту 5 статті 40 КЗпП України (самовільне залишення роботи).
 
Після запису про звільнення в трудовій книжці ОСОБА_1 під № 12а внесено запис про його переведення 01 березня 1988 року монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 4 розряду на підставі наказу від 25 лютого 1988 року № 15-к. 
 
Судом апеляційної інстанції досліджено наказ від 25 лютого 1988 року № 15, виданий Будівельно-монтажним управлінням № 3 комбінату «Черкаспромстрой», наданий позивачем на підтвердження своїх доводів, який складається із 6 пунктів, виконаних машинописним способом, і пункту 7, виконаного рукописним способом наступного змісту: «Эл. слесаря ОСОБА_1 перевести монтажником стальных и железобетонных конструкций 4 разряда с 01 марта 1988 года. Основание заявление ОСОБА_1 . Инспектор ОК (подпись)». На зазначеному тексті наявна печатка ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок». Документ не містить підпису начальника СМУ-3 ОСОБА_2 та голови ПК ОСОБА_3                                         (а. с. 38).
 
Державна реєстрація ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» була здійснена 17 жовтня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 152188 (а. с. 39).
 
16 грудня 2019 року ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» видало розпорядження № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці», у якому зазначено, що у зв`язку з виявленням недійсного запису в трудовій книжці ОСОБА_1 підлягає визнано недійним запис № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій із внесенням відповідних виправлень та скасуванням запису № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій (а. с. 11).
 
Наказом ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» 16 грудня 2019 року № 22 скасовано з моменту його внесення дописаний в наказі від 25 лютого 1988 року № 15 пункт 7 про переведення електрослюсаря ОСОБА_1 монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду, так як він є недійсним з моменту його внесення та не підтверджений первинними обліковими документами; визнано недійсним запис № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду; визначено зробити відповідне виправлення та скасувати запис № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій та повідомити ОСОБА_1 про визнання недійсним запису № 12а в трудовій книжці та його скасування.
 
Аналогічний зміст міститься у наказі ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» 16 грудня 2019 року № 48-к.
 
Листом ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» від 16 грудня 2019 року № 33 позивача повідомлено про необхідність з`явитись із трудовою книжкою у відділ кадрів для оформлення недійсності запису № 12а у трудовій книжці.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає не в повній мірі.
 
Судові рішення у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржуються, отже, не є предметом перегляду у касаційному порядку.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , як на підставу своїх вимог, посилався на те, що розпорядження від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці» прийняте відповідачем з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, та виключно як спосіб дискредитації доказу (запису у трудовій книжці) по справі № 712/6419/19 за його позовом до ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» про зобов`язання видати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії та небажанням у майбутньому відшкодовувати Пенсійному фонду України витрати на виплату пенсії за пільговим списком № 2, на яку позивач претендує. 
 
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (статті 4 ЦПК України) і що також гарантовано статтею 124 Конституції України.
 
Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
 
Питання, що стосуються ведення трудових книжок, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників». Детальніше порядок ведення трудових книжок визначається Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) (з наступними змінами та доповненнями).
 
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.4. Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
 
Пунктом 2.6. Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
 
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8. Інструкції).
 
Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів (пункт 2.9. Інструкції).
 
У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за № таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення. При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним (пункт 2.10. Інструкції).
 
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» затверджено зразки бланків трудової книжки і вкладиша до неї. Так, розділ «Відомості про роботу» у зразку трудової книжки містить 4 графи. У першій графі зазначається № запису, у другій - дата, у третій - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу роботу і звільнення (із зазначенням причин і посиланням на статтю, пункт закону), у четвертій - на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер).
 
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці» визнано недійсним запис № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій із внесенням відповідних виправлень та скасуванням запису № 12а в трудовій книжці ОСОБА_1 про його переведення з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій .
 
Запис № 12а про переведення ОСОБА_1 з 01 березня 1988 року монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду було внесено у трудову книжку позивача на підставі наказу від 25 лютого 1988 року № 15-к та після запису про його звільнення у 2003 році. 
 
Дослідивши наказ від 25 лютого 1988 року № 15, виданий Будівельно-монтажним управлінням № 3 комбінату «Черкаспромстрой», наданий позивачем на підтвердження своїх доводів, апеляційний суд встановив, що вказаний наказ складається із 6 пунктів, виконаних машинописним способом, і пункту 7, виконаного рукописним способом наступного змісту: «Эл. слесаря ОСОБА_1 перевести монтажником стальных и железобетонных конструкций 4 разряда с 01 марта 1988 года. Основание заявление ОСОБА_1 . Инспектор ОК (подпись)». На зазначеному тексті наявна печатка ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок». Документ не містить підпису начальника СМУ-3 Носова В. В. та голови ПК ОСОБА_3 . 
 
Встановивши, що наказ від 25 лютого 1988 року № 15 не містить підпису керівника Будівельно-монтажного управління № 3, завірений печаткою ВАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» «для довідок», державна реєстрація якого була здійснена 17 жовтня 1995 року, тобто, після видачі цього наказу, апеляційний суд дійшов висновку, що ані власник, ані уповноважений ним орган такий наказ не видавали, а тому цей документ не є підтвердженням внесення змін до умов трудового договору з ОСОБА_1 , а отже, і відповідний запис під № 12а про переведення позивача з 01 березня 1988 року до трудової книжки ОСОБА_1 був внесений безпідставно.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування розпорядження ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці», апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, виходив із того, що підставою для внесення підприємством, установою, організацією записів до трудової книжки працівника, зокрема, й записів про виправлення, являється відповідний розпорядчий документ (наказ або розпорядження), який фіксує кадрове рішення організаційно-розпорядчого характеру. Встановивши, що оспорюване позивачем розпорядження цілком відповідає вимогам чинного трудового законодавства, порушень вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, на які посилаються ОСОБА_1 , при його видачі відповідачем судом не встановлено, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування розпорядження ПрАТ «Будівельно-монтажне управління № 3» від 16 грудня 2019 року № 1 «Про скасування запису в трудовій книжці» за недоведеністю позивачем цих вимог.
 
Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору. Апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги про необхідність застосувати до даних правовідносин за аналогією Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 є безпідставними, оскільки дане рішення та позиція Конституційного Суду України по цій справі не відноситься до справи, яка переглядається, та не може регулювати дані правовідносини, а отже, не може бути застосоване за аналогією.
 
Посилання у касаційній скарзі на те, що пункт 7 наказу від 25 лютого 1988 року № 15 про переведення електрослюсаря ОСОБА_1 монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій 4 розряду був виконаний, тобто, вичерпав свою дію фактом його виконання, тому не може бути скасований чи змінений особою, що його видала, після виконання, не приймаються до уваги, оскільки, як правильно встановлено апеляційним судом, вказаний розпорядчий документ не підписаний керівником підприємства, а отже, не був виданий підприємством, не набув чинності, а тому не міг фіксувати зміни умов трудового договору з позивачем. 
 
Формою фіксації умов трудового договору, а також зміни таких умов, є розпорядчі документи, які видаються керівником підприємства, - накази чи розпорядження, які мають відповідати нормам трудового законодавства. Разом з тим, як встановлено апеляційним судом при розгляді справи, вказаним вимогам наказ від 25 лютого 1988 року № 15 не відповідає. 
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно проведено розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з наступного. 
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково (66,66 % від заявлених позовних вимог), колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни постанови суду апеляційної інстанції у частині розподілу судових витрат під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. На користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн 20 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажне управління № 3» 1 261 грн (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
 
В іншій частині постанову Черкаського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    О. М. Осіян
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
                                                                                                            
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            С. Ф. Хопта
 
                                                                                                    В. В. Шипович