Справа № 2/0313/384/11 	Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І. 	
Провадження № 22-ц/802/1318/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
06 жовтня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,
секретар судового засідання – Ганжа М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт», попередній стягувач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал», боржник – ОСОБА_1 , про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для  пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 , поданою від його імені представником ОСОБА_2 на ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2021 року,

                                         В С Т А Н О В И В :
30 липня 2021 року ТОВ «ФК «Форт» засобами поштового зв`язку звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для  пред`явлення виконавчого документа до виконання щодо боржника ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 09 грудня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №6МРТ/2007/980-МКЛ/411 від 09 лютого 2007 року.
На підставі виданого на виконання зазначеного рішення суду виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 завершено виконавче провадження №51268411 у Ратнівському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області  від 25 вересня 2020 року у справі № 2/0313/384/ було замінено стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал».
На даний час  на підставі договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав №92-Ф від 30.12.2020, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ТОВ «ФК «ФОРТ» право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 6МРТ/2007/980-МКЛ/411 від 09.02.2007 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Форт».
Зазначена обставина дає підстави для заміни сторони – стягувача у виконавчому провадженні на ТОВ «ФК «Форт».
У автоматизованій системі виконавчих проваджень зазначено про завершення виконавчого провадження, виконавчий лист товариству не переданий, на виконанні не перебуває, отже, втрачений.
У зв`язку із невиконанням судового рішення та втратою виконавчого документа наявні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Ураховуючи наведене, заявник просив замінити попереднього стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на його правонаступника – ТОВ «Фінансова компанія «Форт», видати дублікат виконавчого документа та поновити пропущений строк для пред`явлення цього виконавчого листа про стягнення кредитної заборгованості із боржника ОСОБА_1 до виконання.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2021 року заяву задоволено.
Постановлено замінити сторону у виконавчому провадженні у справі №2/1313/384/11 стягувача -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт». Видати дублікат виконавчого листа щодо примусового виконання рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 09.12.2011 у цивільній справі №2/0313/384/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у цивільній справі №2/0313/384/11 за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені боржника ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та ухвалити нове судове рішення – про відмову в задоволенні заяви. 
Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, учасники справи у судове засідання 06.10.2021 не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 09.12.2011 у справі №2/0313/384/11 стягнуто  із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» 69872,85 грн. заборгованості за кредитним договором № 6МРТ/2007/980-МКЛ/411 від 09.02.2007 та 818,73 грн. судових витрат, а всього 70691,58 грн.. 
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 25.09.2020  у справі №2/0313/384/11 було замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК «Морган Кепітал».
30.12.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ТОВ «ФК «Форт» укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав №92-Ф (а.с.9-10).
У п.1 цього договору зазначено, що права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлена права вимоги.
А у п.2.3 сторонами погоджено, що Новий кредитор підписанням цього Договору підтверджує, що він розуміє (усвідомлює) характер прав вимог та майнових прав, що переходять до Нового кредитора за цим Договором, повідомлений про всі права третіх осіб, які виникають з прав вимог та майнових прав, усвідомлює, погоджується та приймає усі ризики, пов`язані із таким переходом, у тому числі ризики того, що Новий кредитор у майбутньому не зможе отримати жодних коштів або майна за правами вимоги та майновими правами. 
Заявник до заяви приєднав витяг з АСВП, згідно якого станом на 14.07.2021 завершено виконавче провадження №51268411, відкрите 01.06.2016 щодо боржника ОСОБА_3 , стягувач – ТОВ «Морган Кепітал» (а.с.18).
Разом із тим, це виконавче провадження закінчено не тому, що рішення суду не виконано і виконавчий лист втрачено, як про це зазначає у заяві ТОВ «ФК «Форт», а у зв`язку із повним виконанням боржником рішення суду, про що зазначено у постанові державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2020, яка не скасована (а.с.46-47).
Таким чином, ТОВ «Морган Кепітал» відступив ТОВ «ФК «Форт» за договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав №92-Ф від 30.12.2020, тобто після повного виконання рішення суду боржником та закінчення виконавчого провадження, а тому заявник прийняв усі ризики, пов`язані із таким переходом, оскільки підстави для замінити попереднього стягувача, видачі дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення цього виконавчого листа про стягнення кредитної заборгованості із боржника ОСОБА_1 до виконання – відсутні.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.268 ч.5, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд   
                                               П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 , подану від його імені представником ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Ратнівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для  пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий – суддя   

Судді

ВОЛИНСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

           06 жовтня 2021 року        місто Луцьк               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Здрилюк О.І.,
суддів -  Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року, 

                                         В С Т А Н О В И В :
30 серпня 2019 року Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що Підприємство надає послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного 05 березня 2014 року із відповідачкою ОСОБА_4 договору №1/4486 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивачем зобов`язання по теплопостачанню виконано, а відповідачка своїх зобов`язань належним чином не виконує, унаслідок чого станом на 01 серпня 2019 року утворилася заборгованість за період з квітня 2017 року по липень 2019 року в сумі 17939 грн. 91 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 17939 грн. 91 коп., 1921 грн. судових витрат, а всього 19860 грн. 91 коп.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та закрити провадження у справі або направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Закрити виконавче провадження. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач Підприємство теплових мереж «Ковельтепло», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.ст. 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до ч.ч.3, 5, 7 п.2 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоби особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Частиною 10 ст. 28 ЦПК установлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив адресу проживання відповідачки – АДРЕСА_2 (а.с.3).
На виконання вимог ч.ч.6, 7, 10 ст. 187 ЦПК України суд першої інстанції, отримавши інформацію, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідачки ОСОБА_4 , дійшов вірного висновку про відкриття провадження у справі та здійснення подальшого виклику відповідачки через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.15, 17, 19, 21, 23).
Разом із тим, матеріали справи не містять підтвердження фактичного опублікування на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик відповідачки ОСОБА_4 у судове засідання на 11:00 28.11.2019.
Крім того, суд не надіслав судові повістки відповідачці ні за адресою, зазначеною у позовній заяві, ні за останнім відомим місцем її реєстрації, зазначеним у інформації відповідного органу, хоча не був позбавлений такої можливості.
Наведені обставини не спростовують посилань відповідачки в апеляційній скарзі про її неповідомлення про день та годину розгляду справи, а тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України зазначене є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п.п.2, 6, 7, 10, 11, 13 ч.1 ст.1 Закону №2189-VIII від 09.11.2017: 
2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
6) індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
7) кількісний показник комунальних послуг – кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;
10) норми споживання комунальних послуг – кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством;
11) плата за абонентське обслуговування – платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку;
13) споживач житлово-комунальних послуг – індивідуальний або колективний споживач.
Інші терміни в цьому Законі вживаються у значеннях, наведених у Цивільному кодексі України та інших законах України (ч.2 ст.1 Закону).
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з … постачання теплової енергії… у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1 ст.2 Закону).
Комунальні послуги – це послуги з постачання … теплової енергії… (п.2 ч.1 ст.5 Закону).
Відповідно до вимог п.п.1, 3 ч.1 п.3 ч.2 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні) і виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії – є теплопостачальна організація.
Згідно з п.п.1, 5, 11 ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору; у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (п.м.6, 7 ч.1 ст.8 Закону).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Закону).
Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Статтею 21 Закону урегульовано порядок надання послуги з постачання теплової енергії.
Аналогічні норми були урегульовані і в ст.ст.1, 3, 4, 7, 13, 14, 19, 20, 21, 26, 29, 31, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 та ч.3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України)
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб…
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення із відповідачки коштів за надані послуги з опалення квартири АДРЕСА_1 , нараховані за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року, розмір яких становить 17939,91 грн..
Зазначений період і тарифи, за якими проводилося нарахування підтверджені відповідним розрахунковим листом (а.с.9, 10).
Жодного спростування щодо правильності проведених нарахувань відповідачка в апеляційній скарзі не навела та іншого розрахунку по подала.
Посилання відповідачки щодо нікчемності приєднаного позивачем договору №1-4486 від 05.03.2014 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між позивачем та нею – відхиляються апеляційним судом, оскільки цей договір укладено відповідно до поданої самою ж ОСОБА_4 заяви, у якій вона зазначає про своє проживання у квартирі після смерті батька (а.с.6-8, 125).
Крім того, при зміні власників квартири, ОСОБА_4 у порушення вимог п.11 ч.2 ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» не виконала свого обов`язку щодо інформування виконавця послуг про таку обставину. 
Разом із тим, зміну власників спірної квартири підтверджено рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.03.2016, яке набрало законної сили, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_4 на 3/4 частки, а за ОСОБА_5 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.58-60).
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує (ч.ч.3, 4 ст.319 ЦК).
Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням наведених норм права, а також тієї обставини, що відповідачка являється власником лише 3/4 часток квартири, послуги з теплопостачання у якій надає позивач, то з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з квітня 2017 року по липень 2019 року у розмірі 13454,93 грн., що становить 3/4 часток від заявлених позовних вимог.
З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню із відповідачки у розмірі 1440,75 грн. – пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову у заявленому позивачем розмірі зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.09.2021 було постановлено питання про сплату судового збору за подання апеляційної скарги вирішити при ухваленні судового рішення за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку (а.с.117-118).
Ураховуючи наведене, а також часткове задоволення як позову, так і апеляційної скарги, з відповідачки ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2161,12 грн. (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви щодо задоволеної частини позовних вимог).
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» 13454 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 93 коп. заборгованості по оплаті комунальних послуг та 1440 (одну тисячу чотириста сорок) грн. 75 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2161 (дві тисячі сто шістдесят одну) грн. 12 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.   

Головуючий – суддя   
Судді
ВОЛИНСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

           06 жовтня 2021 року        місто Луцьк               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Здрилюк О.І.,
суддів -  Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року, 

                                         В С Т А Н О В И В :
30 серпня 2019 року Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що Підприємство надає послуги з теплопостачання квартири АДРЕСА_1 на підставі укладеного 05 березня 2014 року із відповідачкою ОСОБА_4 договору №1/4486 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Позивачем зобов`язання по теплопостачанню виконано, а відповідачка своїх зобов`язань належним чином не виконує, унаслідок чого станом на 01 серпня 2019 року утворилася заборгованість за період з квітня 2017 року по липень 2019 року в сумі 17939 грн. 91 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 17939 грн. 91 коп., 1921 грн. судових витрат, а всього 19860 грн. 91 коп.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та закрити провадження у справі або направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Закрити виконавче провадження. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач Підприємство теплових мереж «Ковельтепло», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення з таких підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.ст. 4, 5 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до ч.ч.3, 5, 7 п.2 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоби особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Частиною 9 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Частиною 10 ст. 28 ЦПК установлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивач зазначив адресу проживання відповідачки – АДРЕСА_2 (а.с.3).
На виконання вимог ч.ч.6, 7, 10 ст. 187 ЦПК України суд першої інстанції, отримавши інформацію, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідачки ОСОБА_4 , дійшов вірного висновку про відкриття провадження у справі та здійснення подальшого виклику відповідачки через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.15, 17, 19, 21, 23).
Разом із тим, матеріали справи не містять підтвердження фактичного опублікування на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення про виклик відповідачки ОСОБА_4 у судове засідання на 11:00 28.11.2019.
Крім того, суд не надіслав судові повістки відповідачці ні за адресою, зазначеною у позовній заяві, ні за останнім відомим місцем її реєстрації, зазначеним у інформації відповідного органу, хоча не був позбавлений такої можливості.
Наведені обставини не спростовують посилань відповідачки в апеляційній скарзі про її неповідомлення про день та годину розгляду справи, а тому відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України зазначене є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі – Закон) регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п.п.2, 6, 7, 10, 11, 13 ч.1 ст.1 Закону №2189-VIII від 09.11.2017: 
2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
6) індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
7) кількісний показник комунальних послуг – кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;
10) норми споживання комунальних послуг – кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством;
11) плата за абонентське обслуговування – платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку;
13) споживач житлово-комунальних послуг – індивідуальний або колективний споживач.
Інші терміни в цьому Законі вживаються у значеннях, наведених у Цивільному кодексі України та інших законах України (ч.2 ст.1 Закону).
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з … постачання теплової енергії… у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч.1 ст.2 Закону).
Комунальні послуги – це послуги з постачання … теплової енергії… (п.2 ч.1 ст.5 Закону).
Відповідно до вимог п.п.1, 3 ч.1 п.3 ч.2 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні) і виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії – є теплопостачальна організація.
Згідно з п.п.1, 5, 11 ч.2 ст.7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Виконавець комунальної послуги має право звертатися до суду в разі порушення споживачами умов договору; у разі укладення індивідуального договору про надання комунальної послуги отримувати інформацію від споживача про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором (п.м.6, 7 ч.1 ст.8 Закону).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч.1 ст.9 Закону).
Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Статтею 21 Закону урегульовано порядок надання послуги з постачання теплової енергії.
Аналогічні норми були урегульовані і в ст.ст.1, 3, 4, 7, 13, 14, 19, 20, 21, 26, 29, 31, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 та ч.3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України)
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб…
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст.14 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення із відповідачки коштів за надані послуги з опалення квартири АДРЕСА_1 , нараховані за період з квітня 2017 року по квітень 2019 року, розмір яких становить 17939,91 грн..
Зазначений період і тарифи, за якими проводилося нарахування підтверджені відповідним розрахунковим листом (а.с.9, 10).
Жодного спростування щодо правильності проведених нарахувань відповідачка в апеляційній скарзі не навела та іншого розрахунку по подала.
Посилання відповідачки щодо нікчемності приєднаного позивачем договору №1-4486 від 05.03.2014 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між позивачем та нею – відхиляються апеляційним судом, оскільки цей договір укладено відповідно до поданої самою ж ОСОБА_4 заяви, у якій вона зазначає про своє проживання у квартирі після смерті батька (а.с.6-8, 125).
Крім того, при зміні власників квартири, ОСОБА_4 у порушення вимог п.11 ч.2 ст.7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» не виконала свого обов`язку щодо інформування виконавця послуг про таку обставину. 
Разом із тим, зміну власників спірної квартири підтверджено рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.03.2016, яке набрало законної сили, відповідно до якого визнано право власності за ОСОБА_4 на 3/4 частки, а за ОСОБА_5 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.58-60).
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує (ч.ч.3, 4 ст.319 ЦК).
Згідно зі ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням наведених норм права, а також тієї обставини, що відповідачка являється власником лише 3/4 часток квартири, послуги з теплопостачання у якій надає позивач, то з ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з квітня 2017 року по липень 2019 року у розмірі 13454,93 грн., що становить 3/4 часток від заявлених позовних вимог.
З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню із відповідачки у розмірі 1440,75 грн. – пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову у заявленому позивачем розмірі зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 09.09.2021 було постановлено питання про сплату судового збору за подання апеляційної скарги вирішити при ухваленні судового рішення за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку (а.с.117-118).
Ураховуючи наведене, а також часткове задоволення як позову, так і апеляційної скарги, з відповідачки ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2161,12 грн. (150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви щодо задоволеної частини позовних вимог).
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд         
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» 13454 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 93 коп. заборгованості по оплаті комунальних послуг та 1440 (одну тисячу чотириста сорок) грн. 75 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2161 (дві тисячі сто шістдесят одну) грн. 12 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.   

Головуючий – суддя   
Судді