Ухвала
 
17 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 372/3444/20
провадження № 61-12111ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року Публічне акціонерне товариство «Центренерго» 
(далі - ПАТ «Центренерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року позов ПАТ «Центренерго» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» заборгованість 
за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5 848,50 грн, з яких: заборгованість за спожиту теплову енергію - 5 311,35 грн; індекс 
інфляції - 373,07 грн; 3 % річних - 164,08 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 
ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2021 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
У липні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року, яка викладена російською мовою та до неї не було додано документи, що підтверджують сплату судового збору.
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник 
ОСОБА_2 , про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Касаційну скаргу залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали. Запропоновано заявнику надати касаційну скаргу, яка повинна бути викладена державною (українською) мовою; надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
Копія ухвали суду касаційної інстанції від 02 серпня 2021 року направлена на адресу заявника ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримана 12 та 17 серпня 2021 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які долучені до матеріалів касаційного провадження.
У серпні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 02 серпня 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків, до яких долучена касаційна скарга, викладена державною (українською) мовою, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі частини третьої 
статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року відмовлено 
у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги та продовжено строк для усунення недоліків. Запропоновано надати документи про сплату судового збору в розмірі 
454 грн. Попереджено про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
Копія ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2021 року направлена на адресу заявника ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримана 02 жовтня 
2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.
У жовтні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла заява до питання виправлення недоліків касаційної скарги (додаток аргументації), в якій зазначено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надає постачальник таких послуг, тому незалежно від процесуального статусу ОСОБА_1 
у цій справі, він звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про судовий збір».
Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги та продовжено строк для усунення недоліків. Запропоновано надати документи про сплату судового збору в розмірі 
454 грн. Попереджено про наслідки невиконання вимогт вказаної ухвали.
Копія ухвали суду касаційної інстанції від 16 вересня 2021 року направлена на адресу заявника ОСОБА_1 (квартира АДРЕСА_1 ), яка зазначена в матеріалах касаційної скарги, та отримана 25 листопада 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів касаційного провадження.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, 
з таких підстав.
Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час обчислення судового збору, його сплати, а також звільнення осіб від його сплати у випадках, визначених у 
статті 5 цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
За правилами статті 133 ЦПК України судовий збір належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів.
Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи 
(у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України «Про судовий збір» (стаття 2 цього Закону).
Сплата судового збору особами, які звертаються до суду, - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами процесуального закону та Закону України «Про судовий збір». При цьому процесуальна норма частини другої статті 133 ЦПК України є бланкетною і в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до окремого закону, зокрема Закону України «Про судовий збір». Об`єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у 
статті 3 зазначеного Закону.
Такими об`єктами є процесуальні документи, які особа подає до суду (позовна заява, апеляційна чи касаційна скарга тощо). Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється.
Стосовно документів, за подання яких судовий збір справляється, 
стаття 4 Закону України «Про судовий збір» установлює розміри ставок судового збору. При цьому розміри ставок судового збору так само залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (в деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).
Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону України «Про судовий збір». При цьому передбачені в цій статті особи, які мають пільги щодо сплати судового збору, звільняються від його сплати під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, про що прямо зазначено в абзаці першому частини першої цієї статті.
Одночасно частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 160/15864/20 (провадження № 11-177апп21) зазначено, що 
стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій.
Таким чином, споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу у випадку, якщо вони є позивачами і звертаються до суду із позовами про захист прав споживачів.
Разом з тим, ОСОБА_1 не звільнений від сплати судового збору у справі за позовом ПАТ «Центренерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, оскільки є відповідачем за указаними позовними вимогами, які не пов`язані з порушенням його права як споживача.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).
Виходячи з того, що заявнику надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, з урахуванням обставин, спричинених поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, однак, він не проявив належної обачності в захисті своїх прав, не цікавився результатами розгляду касаційної скарги, та враховуючи, що станом 
на 17 грудня 2021 року вимоги ухвал суду касаційної інстанції не виконані, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , має бути визнана неподаною та повернута заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2021 року вважати неподаною та повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                         І. М. Фаловська