Ухвала
Іменем України 
11 жовтня 2021 року
м. Київ                                                                                                                                               
справа № 754/9866/18
провадження № 51-4782ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 
2019 року та  ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року,
встановив:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року 
ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог 
п. 4  ч. 2, ч. 3 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, 
у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, думка особи, яка подає скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону 
(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись 
на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, 
як на підставу, передбачену п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції 
з урахуванням положень ст. 413 КПК України не наводить.
Крім того, касаційна скарга захисника не містить обґрунтування вимоги 
про закриття кримінального провадження з огляду на положення 
статей 284, 440 КПК України у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених 
для того підстав.
Також, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України, захисник у скарзі не зазначає                     чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду 
м. Києва від 06 лютого 2019 року та  ухвалу Київського апеляційного суду 
від 30 червня 2021 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху 
і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                      ОСОБА_3