КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
19 жовтня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 760/6088/21
провадження № 22-ц/824/14211/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
за участю секретаря судового засідання - Пугач Д.С.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  Державне підприємство «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» в особі генерального директора Сидоренка Олексія Миколайовича
 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року у складі судді  Зуєвич Л.Л.
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, в якому просив стягнути з ДП «КБ «Артилерийське озброєння» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20 лютого 2020 року по 17 грудня 2020 року у розмірі 312 481,40 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язкових платежів, а також судовий збір.
           В обґрунтування позову посилався на те, що позивач з 05 січня 2016 року працював в ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння».
           20 лютого 2020 року  позивача було звільнено з посади директора технічного зв`язку у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників і відмовою від подальшого працевлаштування на підприємстві відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Стверджував, що в день звільнення позивача, відповідач нарахував заборгованість з заробітної плати, але відмовився її виплатити у зв`язку з відсутністю коштів.
            Посилався на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від                        23 вересня 2020 року у справі №760/6971/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено. Ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 186 715,16 грн.
           Уважав, що оскільки позивач був звільнений 20 лютого 2020 року, а повний розрахунок з ним проведено тільки 17 грудня 2020 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку при звільнені за період з 20 лютого 2020 року по 17 грудня 2020 року включно, що становить 206 робочих днів.
На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року позовні вимоги задоволено. 
Стягнуто з ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 312 481,40 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку та 3 124,81 грн судового збору.
          Не погоджуючись з указаним рішенням, 19 серпня 2021 року представник відповідача Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» в особі генерального директора Сидоренка О.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити оскаржуване рішення в частині суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача в сторону зменшення, з урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги співмірність сум невиплаченої заробітної плати та суму середнього заробітку, про стягнення якого просив позивач, не враховано ступінь вини підприємства.
Звертає увагу суду на те, що сума, задоволена судом першої інстанції, в разі залишення без змін може спричинити повторну фінансову кризу на підприємстві та унеможливить виплату поточної заробітної плати працюючим співробітникам.
Зауважує, що ОСОБА_1 , звільнений з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння», був одразу працевлаштований на роботу іншого підприємства, де і працює до цього часу, а тому його майнові втрати не співмірні з розміром позову.
Вказує на те, що у зв`язку з неможливістю погашення заборгованості через фактичну відсутність коштів на рахунку підприємства та фінансовою кризою, яка виникла на підприємстві внаслідок відсутності державних оборонних замовлень, підприємство не мало фактичної можливості своєчасно виплатити належні працівникові суми.
30 вересня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості  позову, здійснивши та перевіривши розрахунок позивача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені встановив, що останній виконаний арифметично вірно та не знайшов підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Проте, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що позивач з 05 січня 2016 року прийнятий на роботу у ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» та 20 лютого 2020 року звільнений у зв`язку із скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 позивача (а.с. 12-14).
Відповідно до копії наказу від 20 лютого 2020 року №43-К ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» «Про звільнення ОСОБА_1 » наказано звільнити ОСОБА_1 з 20 лютого 2020 року (а.с. 15).
Відповідно до розрахункового листка за лютий 2020 року за ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» рахується заборгованість перед позивачем на кінець місяця у сумі 186 715,16 грн (а.с. 16).
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2020 року у справі №760/6971/20 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 186 715,16 грн (а.с. 17-19).
17 грудня 2020 року о 13:03 відбулось безготівкове нарахування у сумі 185 781,58 грн з призначенням платежу: «SOLOM YaNSKYI R-YI VDVS M.KYIV HTUIU UA8130 026204740040215 ОСОБА_1 ind.kod НОМЕР_2 stiahnennia z DP KBAO» (а.с. 22).
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме: в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Як було зазначено вище, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від               23 вересня 2020 року у справі № 760/6971/20 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, позов задоволено та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 186 715,16 грн. 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Отже, обставини, встановлені у справі №760/6971/20, є обов`язковими при вирішенні даної справи.
Матеріалами справи встановлено, що повний розрахунок з позивачем проведено                  17 грудня 2020 року, що не заперечувалось відповідачем.
Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості, середньоденна заробітна плата становить 1 516,90 грн. (18202 (заробітна плата за грудень 2019 року) + 31855 (заробітна плата за січень 2020 року): (12+21) в розрахунку на один робочий день. Період затримки розрахунку при звільнені становив 206 днів, а тому середній заробіток за період затримки при звільнені: 1 516,90?206 = 312 481,40 грн.
Відповідач ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не спростовував вказаних позивачем розмірів заробітної плати, свого контррозрахунку не наводив.
На підставі викладеного, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вихідні дані позивача, використані у розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку, є вірними, а розрахунок - арифметично правильним.
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20 лютого 2020 року по 17 грудня 2020 року становить 312 481,40 грн.
Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач звертався із клопотанням про застосування принципу розумної співмірності при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на складну епідеміологічну ситуацію в країні у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, та скрутне матеріальне становище державного підприємства, зумовлене відсутністю державного оборонного замовлення.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Застосовуючи вищенаведені критерії, колегія суддів бере до уваги, що позивач звернувся з цим позовом після спливу більш, ніж року після звільнення з роботи, сума невиплаченої заробітної плати за відповідний період становила 186 715,16 грн та така виплачена позивачу 17 грудня 2021 року, середньоденна заробітна плата складала 1 516,90 грн, а отже враховуючи співвідношення розміру заборгованості із заробітної плати та середньоденної заробітної плати за відповідний період, а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, беручи до уваги причини затримки розрахунку, наведені відповідачем та те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 50 000 грн.
З огляду на викладене, колегія уважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою наведені обставини справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, не врахувавши, що істотність суми несвоєчасно виплаченої заробітної плати порівняно із середнім заробітком працівника порушує принципи розумності та справедливості.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для зміни рішення згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача та необхідність змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку з 312 481,40 грн до 50 000 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом частини першої вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено 3 124,81 грн (1% від ціни позову). 
Зважаючи на те, що апеляційним судом дійдено висновку про зміну рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку із заявлених позивачем 312 481,40 грн до 50 000 грн, розмір судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 499,96 грн. 
У такому разі, розмір судового збору за подання апеляційної скарги, що підлягає стягненню зі ОСОБА_1 на користь відповідача, становить 749,94 грн.
Отже, виходячи з положень частини десятої статті 141 ЦПК України, колегія суддів уважає за можливе стягнути зі ОСОБА_1 на користь ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 249,98 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» в особі генерального директора Сидоренка Олексія Миколайовича - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року - змінити, зменшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на користь ОСОБА_1 , з 312 481,40 грн до 50 000 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 249,98 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьої статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено «19» жовтня 2021 року.

 
Головуючий                                                                             В.А. Кравець

Судді                                                                                         О.В. Желепа

                                                                                                   О.Ф. Мазурик