ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6783/20                                                Головуючий суддя І інстанції Харченко А.М.
Апеляційне провадження № 33/818/186/21                                  Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ст. 124 КУпАП
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року                                                         м.Харків
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,
за участю секретаря - Вакули Н.С.,
потерпілого         - ОСОБА_1 ,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, офіційно не працевлаштовану, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. 00 коп.
Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що ОСОБА_2 26.04.2020 року о 12 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Fiat Bravo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 63 по пр. Тракторобудівників в м. Харкові, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.
Своїми діями  ОСОБА_2  порушила вимоги п. 13.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить судову постанову скасувати, ухваливши нову постанову, якою провадження закрити.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона не скоювала дорожньо-транспортної пригоди, пошкодження, які були на її автомобілі, були отримані раніше. Зазначає, що судом безпідставно було залишено без задоволення її клопотання про відкладення судового розгляду для отримання доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення. Таких вказує, що доказів на підтвердження її вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_2  просить поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова від 23.07.2020 року, оскільки вона отримала копію оскаржуваної постанови лише 03.08.2020 року, у зв`язку з чим вважає, що строк пропущений з поважних причин.
Дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), а також незначний пропуск строку на апеляційне оскарження, клопотання захисника ОСОБА_2 про поновлення строку підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги - поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_2  , яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, думку потерпілого ОСОБА_1 , який заперечував щодо задоволення поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.
Як вбачається з відомостей, що є наявними у справі, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_2  щодо порушення нею п.13.1 Правил дорожнього руху України.
Разом з цим належить врахувати, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом не наведено переконливих відомостей, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_2  винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ ДПР18 № 272242 від 26.04.2020 року, схеми місця ДТП та рапорту, а також на пояснення водія ОСОБА_1 .
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ ДПР18 № 272242 від 26.04.2020 (арк. 1), ОСОБА_2 26.04.2020 року о 12 год. 00 хв., керуючи автомобілем «Fiat Bravo», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку № 63 по пр. Тракторобудівників в м. Харкові, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.
З відомостями, зафіксованими у цьому протоколі, ОСОБА_2 була ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі та наявність її власноручних пояснень у ньому (а.с.1).
Крім того, відповідно до відомостей зафіксованих в схемі місця ДТП, об`єктивно вбачається, що автомобілі «Fiat Bravo» та «ВАЗ 21104» контактували наступним чином при зіткненні: права передня частина бамперу автомобіля «ВАЗ 21104», який був припаркований, та права передня частина бамперу автомобіля «Fiat Bravo» (а.с.2).
Суд бере до уваги те, що незважаючи на незгоду на час апеляційного розгляду із діями працівника поліції під час складання ним протоколу та схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, цей протокол та схема місця ДТП складені уповноваженою державою особою і дії службової особи, що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_2 та її захисником, який представляв інтереси ОСОБА_2 в суді першої інстанції, не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися зі скаргою на дії працівника поліції до його керівництва, хоча мали для цього достатньо часу. Тобто, зазначені обставини, унеможливлюють будь-які посилання апелянта на незаконність дій працівника поліції під час складення протоколу або щодо невідповідності відомостей, зафіксованих у схемі місця ДТП.
Апеляційний суду критично відноситься до апеляційних доводів ОСОБА_2 про те, що 26.04.2020 року о 12 год. 00 хв. в районі будинку № 63 по пр. Тракторобудівників в м. Харкові вона не скоювала зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21104», оскільки в цей час перебувала в іншому місці, з наступних підстав. 
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення ОСОБА_2 зазначила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за тією самою адресою де сталося ДТП між автомобілями «Fiat Bravo» та «ВАЗ 21104» згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ ДПР18 № 272242 від 26.04.2020 року. 
Відповідно до відомостей матеріалів справи, автомобіль «Fiat Bravo», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 і, як зазначила апелянт під час перегляду оскаржуваного судового рішення, 26.04.2020 року саме вона керували цим транспортним засобом та не надавала його у користування іншим особам.
Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що 26.04.2020 року приблизно об 11 год. 00 хв. він припарковав свій автомобіль «ВАЗ 21104» за адресою: м. Харков, пр. Тракторобудівників, 63, навпроти 10 під`їзду. Транспортний засіб був припаркований лівою стороною до бордюру вбік до 9 під`їзду, інших автомобілів біля його машини не було. Приблизно о 13 год. 00 хв. він повернувся до свого автомобіля та побачив на правій стороні переднього бамперу транспортного засобу свіжі подряпини. Навпроти його автомобіля був припаркований автомобіль «Fiat Bravo», на передньому бампері якого справа були свіжі подряпини, а також старі пошкодження. Крім того, автомобіль «Fiat Bravo» стояв правою своєю частиною до бордюру. Зазначив, що не бачив як сталося ДТП, але, враховуючи, що його автомобіль стояв навпроти автомобіля «Fiat Bravo», у якого на фоні старих пошкоджень також були свіжі подряпини правого бамперу, вирішив, що пошкодження його транспортного засобу були спричинені саме водієм «Fiat Bravo», після чого викликав працівників поліції для оформлення події дорожньо-транспортної пригоди. 
Під час апеляційного розгляду справи потерпілий ОСОБА_1 надав суду на огляд фотографії зроблені на його мобільний телефон, згідно яких у автомобілях «Fiat Bravo» та «ВАЗ 21104» були механічні пошкодження, які відповідають тим пошкодженням, які зазначені в схемі місця ДТП від 26.04.2020 року.
Крім того, ані в апеляційній скарзі, ані під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 не заявляла будь-яких клопотань про призначення відповідної експертизи.
Таким чином, суд критично відноситься до апеляційних доводів ОСОБА_2 про те, що механічні ушкодження, які були виявленні на її автомобілі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ ДПР18 № 272242 від 26.04.2020 року, утворилися за довгий час до інкримінованого її адміністративного правопорушення.
Стороною захисту надавалися суду першої інстанції відомості про те, що о 11 год. 51 хв. ОСОБА_2 розраховувалася за пальне на автозаправній станції, яка розташована за адресою: пр. Ювілейний, 35-Б в м.Харкові, а о 12 год. 59 хв. - в магазині, за адресою: пр. Тракторобудівників, 57-А в м.Харкові, але ці відомості, на думку суду, не спростовують відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ ДПР18 № 272242 від 26.04.2020 року, схеми місця ДТП та пояснень потерпілого ОСОБА_1 , а саме про те, що приблизно о 12 год. 00 хв. сталося дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Fiat Bravo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «ВАЗ 21104», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований біля будинку № 63 по пр. Тракторобудівників в м. Харкові.
За таких обставин, твердження ОСОБА_2 щодо незгоди з тим, що в результаті порушення нею п. 13.1 Правил дорожнього руху України відбулось зіткнення транспортних засобів, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Також, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 КУпАП до відповідальності, а тому посилання останньої на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                 С.К. Шабельніков