ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/2216/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 р. (суддя Кравчук О.В.) в справі № 340/2216/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом  до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною відмову у виплаті допомоги на поховання померлого   ОСОБА_2 , яка викладена в листі від 04.03.2021 року №1100-0402-8/10366;  зобов`язання нарахувати та виплатити  допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці, яке отримував ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 р. в задоволенні позову відмовлено.
          В апеляційній  скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
          Вважає неправильними висновки суду першої інстанції, що витрати на поховання судді у відставці мають здійснюватися  безпосередньо судом чи відповідним територіальним управління Державної судової адміністрації, адже статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Ця норма не містить будь-яких виключень, застережень щодо непоширення  на випадки виплати допомоги на поховання особам, які здійснили поховання судді у відставці.
Позивач не погоджується із застосування до цих правовідносин Порядку компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, затвердженого  Рішенням Ради суддів України №62 від 16.09.2016 р., адже  цей Порядок має нижчу юридичну силу, ніж Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та ставить в нерівне становище осіб, які здійснили поховання судді, в порівнянні з іншими особами. Крім того, цей Порядок пов`язує виплати із наявністю бюджетних асигнувань.
Судом першої інстанції не враховано Закон України «Про поховання та похоронну справу».
Крім того, за суддею зберігається право на пенсію у разі припинення відставки, тобто за суддею зберігається право на пенсію, що свідчить про недосконалість чинного законодавства в цій сфері, та розповсюдження на ці правовідносини саме Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 був суддею у відставці та перебував на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
           ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1  здійснила поховання померлого чоловіка, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, а також копіями розрахункових документів про отримані послуги з поховання.
Позивач 17 лютого 2021 року  звернулася до відповідача із заявою про виплату їй допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2  у розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке він отримував на момент смерті.
Листом від 04 березня 2021 року № 1100-0402-8/10366 відповідач відмовив позивачу у виплаті такої допомоги, оскільки Законом України  «Про судоустрій і статус суддів»  виплата такої допомоги органами Пенсійного фонду України не передбачена.
Суд першої інстанції вважав, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді та не є видом пенсії у розумінні норм національного законодавства, тому вказав, що відмова відповідача у наданні позивачу допомоги на поховання її померлого чоловіка в розмірі двомісячного довічного грошового утримання, яке ОСОБА_2 отримував на момент смерті, є обґрунтованою та законною, а тому в задоволенні позову відмовив.
При цьому суд першої інстанції зазначив, що оскільки померлий був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому компенсація витрат на його поховання має бути виплачена відповідно до Порядку компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, затвердженого рішенням Ради суддів України  №62 від 16.09.2016 р.,  та здійснюватися Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Кіровоградській області
          Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне. 
          Судом встановлено, що ОСОБА_2 як суддя у відставці  перебував на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та  отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
           ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не є спірним питання, що дружина ОСОБА_2 ОСОБА_1  здійснила поховання померлого чоловіка.
ОСОБА_1 17.02.2021 р.  звернулася до відповідача із заявою про виплату їй допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2  у розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке він отримував на момент смерті.
Листом від 04.03.2021 р. № 1100-0402-8/10366 відповідач відмовив позивачу у виплаті такої допомоги, оскільки Законом України  «Про судоустрій і статус суддів»  виплата такої допомоги органами Пенсійного фонду України не передбачена.
          Спірним в цій справі є питання наявності підстав для виплати дружині померлого судді у відставці, який за життя отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, витрат на поховання в розмірі двомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі статті 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
          Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 р.  (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що    пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим  Законом  пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
У розумінні абзацу 23  статті 1 Закону №1058-IV  пенсіонером є  особа, яка відповідно до цього  Закону  отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього  Закону  за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, визначено  статтею 9 Закону № 1058-IV, до яких відносяться: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною третьою  статті 9 Закону №1058-IV  передбачено, що у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим  Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Відповідно до статті 53 Закону №1058-IV  у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Особа, яка звертається за допомогою на поховання, подає заяву про виплату допомоги та довідку про смерть пенсіонера або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання в оригіналі (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої  наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 №1269/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 25.07.2008 за №691/15382).
Таким чином, допомога на поховання за рахунок коштів Пенсійного фонду надається у разі смерті пенсіонера, який отримував пенсію за віком, по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, призначену відповідно до  Закону №1058-IV.
          В цьому випадку, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на час смерті як суддя у відставці отримував щомісячне довічне грошове утримання.
          Пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV ОСОБА_2 не призначалась та не виплачувалась.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 р. (далі – Закон №1402-VIII), частиною  першою  статті 142 якого визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Згідно з пунктом 7 частини п`ятої  статті 48 Закону  №1402-VIII    незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом.
У  рішенні від 08 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України  наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.
У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Отже, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді та не є видом пенсії у розумінні норм національного законодавства.
Призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є  Закони України «Про статус суддів»  та «Про судоустрій і статус суддів», якими  чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.
          Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 667/1568/16 та від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а, яка в силу частини п`ятої статті 242 КАС України обґрунтовано застосована судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.
Відповідно, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача  у наданні позивачу допомоги на поховання її померлого чоловіка в розмірі двомісячного довічного грошового утримання, яке ОСОБА_2  отримував на момент смерті.
          Відповідно до частини сьомої  статті 150 Закону№1402-VIII головні розпорядники коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів забезпечують здійснення судами видатків на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, у межах видатків, передбачених для судів у державному бюджеті на відповідний рік.
Порядок компенсації витрат на поховання та увічнення пам`яті суддів, у тому числі суддів у відставці, затверджений рішенням Ради суддів України №62 від 16.09.2016 р. (далі - Порядок №62), пунктом 4 розділу ІІІ якого  визначено, що витрати на поховання та увічнення пам`яті суддів та суддів у відставці можуть здійснюватися безпосередньо судом чи відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України щодо місцевих судів або компенсуватися виконавцю волевиявлення померлого.
Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №62 якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання може здійснюватися чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.
Відповідно до пункту 6 розділу ІV Порядку №62 для здійснення компенсації особа, яка здійснила поховання, надає заяву про компенсацію понесених витрат та доданих до неї оригіналів документів, згідно з якими було проведено оплату послуг, визначених у розділі II цього Порядку.
Пунктом 7 Розділу ІV Порядку №62 визначено, що компенсація здійснюється в межах бюджетних асигнувань відповідного суду.
Відтак, оскільки ОСОБА_2 був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є правильним висновок суду першої інстанції, що компенсація витрат на його поховання має бути виплачена відповідно до Порядку №62, а саме відповідним територіальним управлінням Державної судової адміністрації України.
Доводи апелянта із посиланням на статтю 53 Закону №1058-IV, що ця норма не містить будь-яких виключень, застережень щодо непоширення  на випадки виплати допомоги на поховання особам, які здійснили поховання судді у відставці, суд визнає необґрунтованими та зазначає, що умовами виплати допомоги на поховання за статтею 53 Закону №1058-IV є отримання  особою, поховання якої здійснено, пенсії, призначеної на підставі   Закону №1058-IV, а оскільки ОСОБА_2 пенсія за цим законом не призначалась й не виплачувалась, а виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, то й допомога на поховання на підставі статті 53 Закону №1058-IV  особі, що здійснила поховання судді у відставці, не призначається та не виплачується. При цьому  така допомога має виплачуватися саме на підставі статті 150 Закону № 1402-VIII та відповідно до Порядку № 62.
Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції Закону України «Про поховання та похоронну справу» не мають правового значення в контексті спірних правовідносин, адже не регулюють ці правовідносини.
Доводи про те, що за суддею зберігається право на пенсію у разі припинення відставки також є необґрунтованими, адже наявність такого права не є тотожним реалізації цього права.
В будь-якому випадку ОСОБА_2 за життя не отримував пенсію за віком за Законом № 1058-IV, тому й особа, що здійснила його поховання, не має права на отримання допомоги на поховання за статтею 53 цього закону.
Посилання  апелянта на прояв дискримінації у питанні невиплати допомоги на поховання за Законом № 1058-IV суд визнає безпідставними, позаяк судом  не встановлено будь-яких проявів дискримінації у цьому питанні по відношенню до осіб, які здійснюють поховання суддів у відставці, адже такі особи не позбавлені права на отримання компенсації витрат на поховання, про що свідчить стаття 150 Закону № 1402-VIII та  Порядок № 62.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за  правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України  розглядаються за правилами загального позовного провадження,  судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку,  крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,  315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 р. в справі № 340/2216/21 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 р. в справі № 340/2216/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 11.10.2021 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 11.10.2021 р. 
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко