ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 р.	Справа № 520/3618/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О.,  м. Харків, повний текст складено 22.06.21 по справі № 520/3618/21
за позовом          ОСОБА_1      
до        Головного управління Держпраці у Харківській області                   
             про визнання протправними дій,поновлення на посаді,зобов`язаня вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області  , в якому просить -визнати протиправними дії Головного управління Держпраці у Харківській області та скасувати “Попередження про наступне звільнення заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово - господарського забезпечення управління бухгалтерського обліку, фінансового-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківської області ОСОБА_1 ”;
-визнати протиправними дії   Головного управління Держпраці у Харківській області та скасувати наказ №08-03/85 від 10.02.2021 Головного управління Держпраці у Харківській області;
-поновити на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово - господарського забезпечення управління бухгалтерського обліку, фінансового-господарського, організаційно - аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківської області ОСОБА_1 або надати іншу вакантну посаду державного службовця в межах категорії “Б” посад державної служби ГУ Держпраці у Харківській області;
-зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про визнання запису №43 від 12.02.2021 року недійсним;
-зобов`язати Головне управління Держпраці у Харківській області оплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 12.02.2021 до дати поновлення на посаді.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає рішення таким , що ухвалено із порушенням норм матеріального права. Посилається на порушення відповідачем під час його звільнення приписів абз. 3 ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», відповідно до якої державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу. На момент  його звільнення, відповідачем було оголошено конкурс на аналогічну посаду тій, яку він займав. Так, законодавство надає відповідачу саме право вибору, але відповідач не надає пояснень щодо того, чому йому не було запропоновано саме посаду категорій «Б», як що на момент його звільнення вона була вакантна, а освіта, досвід роботи та компетенції на посадах державної служби позивача є достатнім,  на момент переведення його компетенція відповідала такій посаді, додаткових вимог роботодавцем не застосовувалось. Вказує, що сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Просить суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу , скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021  та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю.
Управління Держпраці подало до суду відзив на апеляційну скаргу , погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції під час винесення окресленого рішення було повно, всебічно та неупереджено виконано процесуальний обов`язок зі збору доказів, вивчено усі доводи позову та заперечень проти позову, досліджено кожен доказ по справі окремо та в їх сукупності, проаналізовано належним чином зміст норм матеріального і
процесуального права, які врегульовували спірні правовідносини та як наслідок було прийнято справедливе та неупереджене рішення від 15.06.2021 року, яке на думку Управління Держпраці не підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що Відповідно до наказу №11.-02./170 Головного управління Держпраці у Харківській області позивача призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду на будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку Головного управління Держпраці у Харківській області, як такого, що успішно пройшов за конкурсом, із присвоєнням 6 рангу державного службовця в межах категорії “Б” посад державної служби.
Відповідно до наказу №11.-02./221 Головного управління Держпраці у Харківській області позивача увільнено від виконання обов`язків заступника начальника відділу нагляду на будівництві, котлонагляді, на транспорті та зв`язку строком на три роки зі зберіганням місця роботи, займаної посади та середнього заробітку відповідно до ст. ст. 19, 20 закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” та ст. 119 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/380, у зв`язку зі звільненням з військової служби позивача переведено на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово - господарського забезпечення Головного управління Держпраці у Харківської області.
Відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Харківській області №08-03/294 від 30.09.2020, позивача переведено на посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансово - господарського забезпечення управління бухгалтерського обліку, фінансового-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення Головного управління Держпраці у Харківської області.
Наказом від 06.01.2021 №7, з метою забезпечення належного виконання завдань та функцій, передбачених Положенням №84, за підписом т.в.о. начальника М. Брезіцької введено в дію структуру та штатний розпис Головного управління Держпраці у Харківській області, у зв`язку із затвердженням структури Управління Держпраці 17.12.2020 т.в.о голови Державної служби України з питань праці В. Сажієнком, погодженої 31.12.2020 з Міністром розвиту економіки, торгівлі та сільського господарства України чисельністю працівників 196 осіб. 
Відповідно до наказу від 10.02.2021 №8-03/85 Головного управління Держпраці у Харківській області, позивача звільнено з посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, з припиненням державної служби п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”.
Не погодившись з діями та наказом відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що в спірних правовідносинах мало місце саме скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису управління, а не реорганізація (як форма припинення юридичної особи шляхом злиттям, приєднанням, поділом, відокремленням та перетворенням юридичної особи)  та, як наслідок, наявності підстав для звільнення позивача, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу". При цьому, з урахуванням діючих на час спірних правовідносин норм частини 3 статті 87 Закону України “Про державну службу”, які не були скасовані та неконституційними не визнавались, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач діяв неправомірно, не запропонувавши позивачу вакантну посаду державної служби в Головному управлінні Держпраці у Харківській області, оскільки це є правом державного органу, а не обов`язком.  
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України "Про державну службу".
Частинами першою та другою статті 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
За приписами частини першої статті 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3   ст.5 Закону України "Про державну службу", правове регулювання державної служби здійснюється   Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України "Про державну службу", державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Зокрема, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої   Законом України "Про очищення влади".
Відповідно до ч. 6 ст. 492 КЗпП України   вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до   Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої   статті 40 цього Кодексу   не застосовуються положення частини другої   статті 40 цього Кодексу   та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Відповідно до пункту 1 частини 1    статті 87 Закону України "Про державну службу" №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є 1.скорочення чисельності або штату державних службовців, 2. скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, 3.реорганізація державного органу.
Частини 3 та 4    статті 87 Закону України "Про державну службу"    визначають процедуру, якої слід дотримуватися суб`єкту владних повноважень під час звільнення державного службовця.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 ч.1    ст.87 Закону України "Про державну службу"    (у редакції, що діяла станом на день прийняття наказу про внесення змін до штату управління), у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону України “Про державну службу”  слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 №96 (далі – Положення), державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).
Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначені ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади».
Відповідно до ч.6 ст.21 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади», структуру територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Штатний розпис та кошторис територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади.
Згідно п.7 Положення, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Як встановлено пунктом 3 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 25.05.2011 №563, завданням територіальних органів є реалізація повноважень міністерства та іншого центрального органу виконавчої влади на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Положення про ці територіальні органи затверджується відповідними наказами Держпраці згідно з Положенням про Головне управління Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 27.03.2015 №340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2015 №438/26883.
Так, у Харківській області, у тому числі у місті Харків, Держпраці реалізує свої повноваження через Головне управління Держпраці у Харківській області.
За правилами ч.3 ст.64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів (ч.2 ст.65 ГК України).
Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.
Таким чином, питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників є складовою права на управління діяльністю підприємством
З матеріалів справи вбачається , що Наказом від 06.01.2021 №7, з метою забезпечення належного виконання завдань та функцій, передбачених Положенням №84, за підписом т.в.о. начальника М. Брезіцької введено в дію структуру та штатний розпис Головного управління Держпраці у Харківській області, у зв`язку із затвердженням структури Управління Держпраці 17.12.2020 т.в.о голови Державної служби України з питань праці В. Сажієнком, погодженої 31.12.2020 з Міністром розвиту економіки, торгівлі та сільського господарства України чисельністю працівників 196 осіб.  Так, згідно нової структури введено , крім інших, Відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення._ 
Згідно штатного розпису на 2021 р , затвердженого т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці В.Сажієнко 31.12.2020р. , введено в дію з 01.01.2021, крім інших, Відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення , в якому кількість штатних посад всього – 10 , у тому числі державних службовців 4, з яких 1- на посаду начальника відділу , 1- на посаду заступника начальника відділу, 2- на посаду головного спеціаліст-бухгалтера (а.с.66-67).
Як вбачається з попередньої структури та штатного розпису на 2020 станом на 01.10.2020 в ГУ Держпраці у Харківській області чисельність працівників складала 196 особи, існувало , крім іншого , Управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення до якого входив відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення , в якому кількість штатних посад всього – 11.
Тобто, відповідні зміни  структури та штатного розпису ГУ Держпраці у Харківській області з 01.01.2021 р. мали реальний характер.
З приводу порівняння Положення про Відділ бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення до якого входив відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення , затвердженого наказом ГУ Держпраці у Харківській області від 08.10.2020 № 1596 (а.с.159-164) та Положення про Відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення, затверджений наказом ГУ Держпраці у Харківській області  від 06.01.2021 № 26 /а.с. 82-88/(а.с.87-90) колегія суддів зазначає, що обсяг повноважень управління та відділу не є тотожними, внаслідок чого приходить до висновку про зміну повноважень. 
Аналогічно, порівнюючи посадові обов`язки заступника начальника Відділу бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення до якого входив відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення (а.с. 148-149) з посадовими обов`язками заступника начальника Відділу бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення (а.с. 150-151) суд констатує, що вони відрізняються як за кількістю, так і за змістом, а, отже, не є тотожними.
Тобто , в спірних правовідносинах мало місце саме скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису управління, а не реорганізація (як форма припинення юридичної особи шляхом злиттям, приєднанням, поділом, відокремленням та перетворенням юридичної особи), як зазначає позивачка. 
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2020 у справі №816/654/17, яка ухвалена за інших фактичних обставин ніж спірні, є неприйнятними. Відбулося скорочення самого Управління бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення, де працював позивач, а не трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату.
Посилання апелянта на відсутність факту скорочення посади, яку він займав перед звільненням є помилковими, оскільки з переліку структурних підрозділів відповідача на 01.01.2021 встановлено відсутність наявності структурного підрозділу як Управління (Відділ) бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення до якого входив відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення, який можна було б вважати таким, що є аналогічним тому, в якому працював позивач.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність факту скорочення посади державної служби -  заступника начальника Відділу бухгалтерського обліку, фінансово-господарського, організаційно-аналітичного та документального забезпечення до якого входив відділ бухгалтерського обліку та фінансово-господарського забезпечення та, як наслідок, наявність підстави для звільнення позивача, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".
Як свідчить зміст оскаржуваного у цій справі наказу, державна служба позивача припинилася за ініціативою суб`єкта призначення, у зв`язку зі скороченням посади внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності та штату державних службовців з посиланням на п.1 ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" №889-VIII.
ОСОБА_1 надано попередження про наступне звільнення у зв`язку з введенням в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпраці у Харківській області.
Позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду державної служби категорії “В” - головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області, з посадовим окладом згідно штатного розпису.
ОСОБА_1 відмовився від переведення на запропоновану посаду.
Колегія суддів також зазначає, що на момент прийняття оскаржуваного наказу діяла редакція Закону України “Про державну службу”, якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Так, за змістом частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Слід зазначити, що редакція статті 87 Закону України "Про державну службу" зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25 вересня 2019 року, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та підлягала застосуванню.
Разом з цим слід зауважити, що аналіз положень Закону України "Про державну службу", яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.
Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 28.07.2021 року по справі №640/11024/20 та, з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
В зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє посилання позивача на зміни, внесені до статті 87 Закону України "Про державну службу", що набули чинності 06.03.2021.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може" (постанова ВС від 30.07.2020 справа №826/10085/16).
Отже, Законом України “Про державну службу” (у редакції, що діяла станом на день прийняття наказу про внесення змін до штату міжрегіонального управління), який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду.
На підставі викладеного, перевіряючи наведені учасниками справи аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що у ході розгляду справи відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача з посади.
В силу ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що спірних правовідносинах  відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З огляду на встановлені обставини, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем  було доведено правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача з посади, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулує та внесення запису до трудової книжки є похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу про звільнення, підстави для їх задоволення також відсутні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 по справі № 520/3618/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.  

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  06.12.2021 року