ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 р.	Справа № 520/7253/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Медяник А.О.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 13.07.21 по справі № 520/7253/21
за позовом       ОСОБА_1      
до   Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  треті особи     Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Начальник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України полковник поліції Жуков Євгеній Олександрович  
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ( далі – ДПП НПУ , відповідач), третя особа – Управління патрульної поліції України в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ( далі – УПП України в Харківській обл. ДПП НПУ , третя особа), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» від 18.09.2019 № 643 в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській обл. ДПП;
- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП від 24.09.2019 № 747 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580) сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП;
- поновити сержанта поліції ОСОБА_1 , з 25.09.2019 на службі в поліції в Харківській області ДПП;
- стягнути з ДПП на користь ОСОБА_1 , середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.09.2019 по день поновлення на посаді, з урахуванням податків і зборів;
- рішення суду в частині поновлення сержанта поліції ОСОБА_1 , з 25.09.2019 на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП та в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, звернути до негайного виконання.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 адміністративний позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано наказ ДПП від 18.09.2019 № 643 «Про застосування до працівників управління патрульної поліції в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП.
Визнано протиправним та скасовано наказ ДПП від 24.09.2019 № 747 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580 сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській обл.ДПП.
Поновлено сержанта поліції ОСОБА_1 з 25.09.2019 на службі в поліції в Харківській області ДПП.
Стягнуто з ДПП поліції на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 25.09.2019 по день поновлення на посаді, з урахуванням податків і зборів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції  ДПП НПУ подав апеляційну скаргу, в якій   посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване   судове рішення та ухвалити постанову, якою залишити без розгляду позов ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач без поважних причин пропустив строк звернення до суду із позовом – 13.05.2021, а судом першої інстанції необґрунтовано та невмотивовано визнано поважними причини пропуску строку та безпідставно відкрив провадження у справі № 520/7253/21. Вказав, що доводи позивача щодо тривалого погіршення стану здоров`я та перебування на стаціонарному лікування в період з 05.04.2020 по 14.04.2020 в обґрунтування поважності причин пропуску звернення до суду  помилково враховано судом першої інстанції, оскільки це не свідчить про поважність пропуску строків звернення до суду понад 2,5 роки. Крім того, інформація щодо перебування позивача на лікарняному на день звільнення 24.09.2019 не має жодного підтвердження належними доказами. Наголосив, що до неповажних причин пропуску процесуальних строків відносяться, зокрема, перебування у відпустках відрядження та на лікарняному ( Постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №805/1985/18-а), перебування під амбулаторним наглядом ( Постанова Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а), лікування на умовах денного стаціонару (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 № 826/13430/17). Також зауважив, що, зважаючи на те, що позов до суду представником позивача вже подавався у 2020 році, а в матеріалах справи наявні відповіді на адвокатські запити Вітер Н., що діє в інтересах позивача, які датовані 2019 роком, є сумнівним довод позивача щодо неможливості скористатись правовою допомогою в межах місячного строку для звернення до суду – до 24.10.2019, враховуючи, що про порушення свого права позивач дізнався 24.09.2019. Доказів пропуску встановлено законом строку на звернення до суду, через обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, позивач також не надано. Зауважив, що позивач звертався з аналогічним позовом до суду, який ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі №520/4279/2020 повернуто позивачу, у зв`язку із неповажними причинами пропуску строку звернення. Крім того, останнє судове рішення, на яке посилається представник позивач, як на підставу пропуску строку звернення до суду, прийняте судом 08.01.2020, однак навіть з цієї дати строк звернення до суду з даним позовом є пропущеним. Зазначив, що набрання законної сили постановою Харківського апеляційного суду від 08.01.2020 про закриття провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за відсутністю складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі-КУпАП) не є безумовною підставою для скасування наслідків службового розслідування щодо порушення дисципліни. 
26.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано справу № 520/7253/21.
30.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
30.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження.
30.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.
18.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/7253/21.
02.11.2021 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу,  в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами. 
13.07.2018 наказом ДПП НП України від № 680 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській обл..
02.09.2019 наказом УПП в Харківській обл. ДПП  № 190 з метою повного та об`єктивного з`ясування обставин порушення службової дисципліни, призначено проведення службового розслідування, а позивача відсторонено від виконання службових обов`язків.
18.09.2019 за результатами проведеного службового розслідування за фактом складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, начальником ДПП НП України ОСОБА_2 прийнято наказ № 643 «Про застосування до працівників УПП в Харківській обл. ДПП дисциплінарного стягнення», яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
24.09.2019 на підставі вказаного вище наказу ДПП НП України, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, начальником ДПП НП України прийнято наказ № 747 о/с, згідно з яким позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580.
Позивач, не погоджуючись з вищезазначеними наказами, звернувся до суду з даним позовом за їх оскарженням.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності підстав для поновлення строку звернення до суду та обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
          Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
          Відповідно до ч.1,2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
          Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
          Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
          Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
          За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
          У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
          У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.           Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
          Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
          Процесуальна можливість для звернення з позовом до суду пов`язана з певним часовим проміжком, протягом якого така особа може реалізувати право на звернення без застосування до неї наслідків пропуску такого строку. В той же час, у випадку звернення до суду поза межами такого строку, до неї підлягають застосуванню відповідні правові наслідки встановлені законом, в даному випадку ст. 123 КАС України.
          Визначення початку або встановлення такого строку виходить з того, що такий початок починає своє обчислення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В цьому випадку, законодавцем встановлена альтернативність такого обчислення, при чому в одному випадку це день об`єктивно достовірної та беззаперечної обізнаності такої особи, в іншому випадку таке обчислення повинно здійснюватися із можливості бути обізнаним про ті чи інші обставини, що можуть впливати на порушення прав, свобод чи інтересів (умовно), тобто встановлена так би мовити можлива обов`язковість бути обізнаним про ті обставини, що впливають або мають безпосередній вплив на відповідне порушення прав.
          При чому законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізнатися про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.
          Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати коли розпочався перебіг цього строку.
Судовим розглядом встановлено, що підставою звернення позивача до суду слугував наказ ДПП від 18.09.2019 № 643 «Про застосування до УПП в Харківській обл. ДПП дисциплінарного стягнення» в частині застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу №2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП та наказ ДПП від 24.09.2019 №747 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580 сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській обл. ДПП.
          Про прийняття наказу ДПП від 24.09.2019 №747 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580 сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Харківській обл.ДПП. позивач дізнався того ж дня – 24.09.2019, про що свідчить витяг із вказаного наказу, в якому містяться відомості про те, що ОСОБА_1 ознайомився зі змістом такого наказу та отримав його – 24.09.2019, що засвідчено особистим підписом позивача.
          Між тим, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом  - 27.04.2021, тобто майже через 2,5 роки з того моменту, як дізнався про порушення своїх прав, що, з урахуванням вимог ч.5 ст. 122 КАС України, свідчить про пропуск ним строку звернення до суду. 
В обґрунтування причин пропуску вказаного процесуального строку позивач зазначив, що він мав тривалий час проблеми зі здоров`ям, мав погане самопочуття, а 05.04.2020 його було прооперовано, у зв`язку з чим з 05.04.2020 по 14.04.2020 він перебував 
на стаціонарному лікування, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого  та листком непрацездатності. Також зазначив, що на всій території України поставною Кабінету Міністрів України № 211 з 12.03.020 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19 запроваджено карантин, дію якого з березня 2020 року продовжено вже декілька разів. Через встановлені карантинні обмеження, запровадження через пандемію коронавірусу COVID -19  та за станом здоров`я не міг вийти з дому. Крім того, зауважив, що не мав можливості звернутися до спеціаліста в галузі права для отримання юридичної консультації, у зв`язку з чим не міг вчасно подати позов до суду. Вказав, що про неправомірність застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби та про порушення своїх прав дізнався лише в кінці січня 2021 року після консультації, наданої адвокатом. 
          Оцінюючи поважність пропуску позивачем строку звернення до суду колегія суддів виходить з того, що під поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Водночас на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними,   а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення   до суду залишається на розсуд суду.
          Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 у справі №1.380.2019.001192, які суд, з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.
Надаючи правову оцінку вказаним причинам пропуску строку звернення позивача до суду колегія суддів зазначає, що його посилання на тривале погіршення стану здоров`я та перебування на стаціонарному лікування в період з 05.04.2020 по 14.04.2020 не є належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строків звернення до суду понад 2,5 роки. Також колегія суддів зазначає, що представником позивача до суду було подано аналогічний позов у 2020 році (справа №520/4279/2020), який було повернуто, у зв`язку із визнанням неповажними причин пропуску строку звернення до суду. В матеріалах справи наявні відповіді відповідача на запити адвоката Вітер Н., в інтересах позивача, які датовані 2019 роком, що спростовує доводи ОСОБА_1 щодо неможливості скористатися правовою допомогою та звернутися до суду, через обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином. Твердження позивача про те, що про неправомірність застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби та про порушення своїх прав дізнався лише в кінці січня 2021 року після консультації, наданої адвокатом, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що в матеріалах справи наявний витяг з наказу ДПП від 24.09.2019 №747 о/с «По особовому складу» позивач дізнався того ж дня – 24.09.2019, в якому міститься особистий підпис позивача ОСОБА_1 із зазначенням про те, що він ознайомився з його змістом та отримав– 24.09.2019.
Жодних інших обґрунтувань, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду, позивачем не наведено. 
          З огляду на те, що позивач не навів будь-яких інших обставин, які обґрунтовують його безпідставне зволікання та затягування часу та не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом, колегія судів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності поважних причин пропуску строку. 
          Враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду за відсутності поважних причин та беручи до уваги вказані вище правові норми, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.
          Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, не надавав належної оцінки поважності причинам пропуску строку звернення до суду та безпідставно поновив строк звернення позивача до суду  колегія суддів визнає слушними з підстав, наведених вище. 
          Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.
          Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.           Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
          Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4статті 123 цього Кодексу.
          Згідно з ч. 3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
          Частиною 4 вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
          З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду.
          З урахуванням положень п. 2 ч. 10 ст. 139 КАС України, вимог апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не здійснюється розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року по справі № 520/7253/21 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи  - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Начальник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України полковник поліції Жуков Євгеній Олександрович про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу -  залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 
Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  14.12.2021