П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/843/21	
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.
            
                    П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                      -             Джабурія О.В.
суддів                                           -             Вербицької Н.В.
 -             Косцова І.П.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 08.02.2021 року №62668830, - 

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА 
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

ГУ УПФУ в Херсонській області звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Осіповой І.Г від 08.02.2021 року у виконавчому провадженні №62668830 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штрафу розмірі 5100,00 гривень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що штраф застосовано за невиконання вимог виконавчого листа №540/2663/19 від 08.07.2020 року про зобов`язання виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року у сумі 168 207,22 грн. На виконання судового рішення в частині стягнення пенсійних виплат в межах стягнення за один місяць на картковий рахунок ОСОБА_1 21.02.2020 року зараховано заборгованість за період в сумі 3 659,50 грн. та надано витяг зі списку зарахування суми пенсії. В частині виплати заборгованості по пенсії у сумі 164 547,72 грн., відповідача повідомлено, що виплата суми боргу буде здійснена з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Тож, Головним управлінням Фонду, належним чином повідомлено Відповідача про повне виконання рішення суду в добровільному порядку в межах своїх повноважень з доданням підтверджуючих документів. Оскільки рішення суду в частині повноважень ГУ УПФУ виконано повністю то штраф накладено незаконно і постанова підлягає скасуванню.
Від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Зазначили, що на виконання вимог виконавчого листа №540/2663/19, виданого Херсонським ОАС про зобов`язання ГУ Пенсійного фонду України до виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року в сумі 168 207,22 грн., пенсійним фондом було повідомлено, що виплата буде здійснена за наявності фінансування за відповідною бюджетною програмою. Тобто, рішення суду ГУ ПФУ в Херсонській області не виконано, повної виплати суми не відбулося. На підставі ст.ст.63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" на позивача накладено штраф, про що винесено постанову.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.02.2021 року у виконавчому провадженні № 62668830 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області штрафу розмірі 5100,00 гривень. 
На вказане рішення суду Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА 

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Херсонського ОАС від 10.02.2019 року у справі №540/2663/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 року по 31.10.2019 року у сумі 168 207 грн. 22 коп. Допущено негайне виконання рішення у межах суми стягнення пенсії за один місяць.
21.02.2020 року ГУ ПФУ в Херсонській області на виконання судового рішення в частині стягнення пенсійних виплат в межах стягнення за один місяць на картковий рахунок банківської установи ОСОБА_1 зараховано заборгованість за період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 3 659,50 грн. та надано витяг зі списку зарахування суми пенсії, про що повідомлено виконавчу службу.
Державним виконавцем 06.08.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62668830 з примусового виконання виконавчого листа №540/2663/19, виданого Херсонським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України до виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2016 року по 31.10.2019 року у сумі 168 207,22 грн.
ГУ ПФУ в Херсонській області листами від 04.09.2020 року №2100-0802-5/36562 та від 08.02.2021 року №2100-0802-8/5973 повідомлено Відділ примусового виконання рішень, що на виконання судового рішення на картковий рахунок банківської установи ОСОБА_1 21.02.2020 року зараховано заборгованість за період з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року в сумі 3 659,50 грн. та надано витяг зі списку зарахування суми пенсії.
Щодо виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії ОСОБА_1 у сумі 164 547,72 грн., повідомлено, що виплата суми боргу буде здійснена з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №788) після прийняття Кабінетом Міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку.
Таким чином, позивач вважає, що належним чином повідомлено Відділ примусового виконання рішень про виконання рішення суду в добровільному порядку в межах своїх повноважень з доданням підтверджуючих документів, в іншій частині рішення суду не виконується з поважних причин, що виключає відповідальність.
Відповідач, враховуючи що повного розрахунку та виплати сум ОСОБА_1 не здійснено, рішення суду невиконане, вважає що це є підставою для притягнення до відповідальності та накладення штрафу.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця про накладення штрафу з підстав її невідповідності вимогам Закону України "Про виконавче провадження".
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження".
У відповідності до   статті 1 Закону №1404-VIII   виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
За змістом   статті 18 Закону № 1404-VIII   виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим   Законом   заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини першої, другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. 
Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що   Законом № 1404-VIII   встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
При цьому поважними в розумінні наведених норм   Закону № 1404-VIII   можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 року по справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі №420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФУ у Херсонській області виконане рішення суду в частині зобов`язання провести перерахунок пенсії і частково проведено виплату із суми перерахунку в межах суми стягнення пенсії за один місяць. Заборгованість у сумі 164 547,72 грн. зарахована до списку зарахування суми пенсії, тобто взята на облік до виплат.
Причиною невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів у сумі 164 547,72 грн. стала відсутність окремого порядку проведення таких виплат з урахуванням вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 року №637 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №788). Тобто, фактичне та у повному обсязі виконання Головним управлінням судового рішення буде можливим лише у разі прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які нараховані за попередні періоди. До затвердження вказаного окремого порядку позивач не може виконати у повному обсязі вказане судове рішення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, та на які посилається ГУ ПФУ, в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за згаданим рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне очікуванням змін у правовому регулюванні порядку виплати пенсій та фінансуванням витрат на виплату цих пенсій.
Таким чином, фактичне та у повному обсязі виконання Головним управлінням Фонду судового рішення на час виникнення спірних правовідносин буде можливим лише у разі прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які нараховані за попередні періоди. До затвердження вказаного окремого порядку позивач не може виконати у повному обсязі вказане судове рішення.
Отже, в даному випадку, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення у зазначеній частині, а причини його невиконання є поважними.  
Верховний Суд України у своїх постановах (зокрема, від 24.01.2018 року у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 року у справі №757/29541/14-а та від 21.08.2019 року у справі №754/3105/17) неодноразово вказував про те, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у головного державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з Головного управління штрафу за невиконання судового рішення у повному обсязі.
Постанова про накладення на Головне управління Фонду штрафу, як рішення суб`єкта владних повноважень, не відповідає вимогам та принципам, передбаченим у частині 2 статті 2 КАС України, оскільки прийнята необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Джабурія О.В.	
Судді	    	Косцова І.П.    Вербицька Н. В.