ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7376/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Верба І.О.) в адміністративній справі №160/7376/20 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  про визнання протиправними дії, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),- 

ВСТАНОВИВ:
26.06.2020р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо виставлення ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 № Ф-280178-55 та скасувати дану вимогу, як незаконну. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зареєстрована як фізична особа-підприємець з 28.12.2004 по 26.05.2020 як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, підприємницьку діяльність фактично здійснювала до січня 2008 року, реєстрацію підприємництва не припинила у зв`язку із правовою необізнаністю з цього питання. У період з 22.11.2017 по 30.11.2017 здійснювала трудову діяльність, з 18.12.2017 по 03.12.2018 перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала виплати по безробіттю, з 02.04.2020 працює на підприємстві. Таким чином нарахування єдиного внеску фізичній особі-підприємцю, яка одночасно є найманим працівником, відносно якого платником єдиного внеску є роботодавець, є незаконним, а отже вимога підлягає скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 № Ф-280178-55 у розмірі 26539,26 грн, сформовану Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не встановлено отримання доходу позивачем у період з 22.11.2017 по 30.11.2017р. та нарахування єдиного внеску роботодавцем. В інший період позивач не працювала, а отже як зареєстрована фізична особа-підприємець, зобов`язана була сплачувати єдиний внесок, а тому вимога прийнята у відповідності до норм чинного законодавства.
Позивач не скористався правом подання відзиву.
Сторони повідомлені про розгляд справи.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.12.2004 номер запису 22230000000001399, узята на облік як платник податків 28.12.2004 за № 15095. Запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 внесено 26.05.2020 № 22230060003001399, з податкового обліку знято 26.05.2020.
20.          Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
-          записи 7, 8: з 22.11.2017 по 30.11.2017 працювала підсобним робітником у Селянському (фермерському) господарстві “Темп” (код 20248848);
-          записи 9, 10: з 18.12.2017 по 03.12.2018 перебувала на обліку у Кам`янському міському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю;
-          запис 11: з 02.04.2020 прийнята на посаду сестри-господині адміністративно-господарського відділу Комунального підприємства “Дніпропетровська обласна станція переливання крові” (код 01985434).
Згідно карток особового рахунку позивачу нараховано суми єдиного внеску: 
-           09.02.2018: нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік, нарахування єдиного внеску № 3450823/еv від 09.02.2018 термін сплати 09.02.2018 на суму 8448 грн;
-           09.02.2018: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 3450823/еv від 09.02.2018 на суму 8448 грн;
-           19.04.2018: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 6059477/еv від 19.04.2018 термін сплати 19.04.2018 на суму 2457,18 грн;
-           19.04.2018: збільшено недоїмки невизначений документ  по нарахування єдиного внеску № 6059477/еv від 19.04.2018 на суму 2457,18 грн;
-           19.07.2018: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 7440818/еv від 19.07.2018 термін сплати 19.07.2018 на суму 2457,18 грн;
-           19.07.2018: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 7440818/еv від 19.07.2018 на суму 2457,18 грн;
-           19.10.2018: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 8836827/еv від 19.10.2018 термін сплати 19.10.2018 на суму 2457,18 грн;
-           19.10.2018: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 8836827/еv від 19.10.2018 на суму 2457,18 грн;
-           31.12.2018: сальдо на початок року 15819,54 грн;
-           21.01.2019: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 81266/еv від 21.01.2019 термін сплати 21.01.2019 на суму 2457,18 грн;
-           21.01.2019: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 81266/еv від 21.01.2019 на суму 2457,18 грн;
-           19.04.2019: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 3000643/еv від 19.04.2019 термін сплати 19.04.2019 на суму 2754,18 грн;
-           19.04.2019: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 3000643/еv від 19.04.2019 на суму 2754,18 грн;
-           19.07.2019: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 4473351/еv від 19.07.2019 термін сплати 19.07.2019 на суму 2754,18 грн;
-           19.07.2019: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 4473351/еv від 19.07.2019 на суму 2754,18 грн;
-           21.10.2019: нараховано ЄВ ФОП, в тому числі на спрощеній системі та фермерам, нарахування єдиного внеску № 5951779/еv від 21.10.2019 термін сплати 21.10.2019 на суму 2754,18 грн;
-           21.10.2019: збільшено недоїмки невизначений документ по нарахування єдиного внеску № 5951779/еv від 21.10.2019 на суму 2754,18 грн;
-           31.12.2019: недоїмка у розмірі 26539,26 грн.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено та направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу від 13.11.2019 № Ф-280178-55 про сплату боргу (недоїмки) станом на 31.10.2019 у розмірі 26539,26 грн. Конверт повернуто відправнику у зв`язку із неврученням “за закінченням встановленого строку зберігання”.
Позивач вважаючи таку вимогу протиправною, оскільки у спірний період була працевлаштована, звернулась до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, скасовуючи спірну вимогу, дійшов висновку про протиправне нарахування єдиного внеску позивачу у період працевлаштування у листопаді 2017 року, з 22.11.2017 по 30.11.2017р., а також з підстав не проведення перевірки та не складання акту, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Спірні у справі є правомірність прийняття податковим органом вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску за період 2017, 2018 роки та 1-3 квартали 2019 року, оскільки за позицією позивача, була працевлаштована, та перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала виплати.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI),
Стосовно висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем процедури формування вимоги через те, що вимога сформована не на підставі акту перевірки, суд зазначає наступне.
Частиною восьмою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом, є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, є недоїмкою.
Згідно з частинами другої та третьої  статті 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
За змістом частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому     законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 р. за № 508/26953, (далі – Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.
Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Таким чином, контролюючі органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) у одному з таких випадків: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
В цьому випадку контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу, оскільки платник мав на кінець відповідного періоду недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Відповідно,  в цьому випадку проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою умовою для прийняття вимоги.
Такі правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеної  у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №826/11623/16, за яким обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
Висновки суду першої інстанції щодо прийняття вимоги у порушення ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI є необґрунтованими.
Щодо доводів позивача про неправомірність прийняття вимоги з підстав працевлаштування, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом четвертим частини першої статті  4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Аналогічно підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 27.09.2010 р. № 21-5,  визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пунктів першого та другого частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України “Про оплату праці”, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Пунктом п`ятим  частини першої статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Згідно з частиною п`ятою  статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до пунктів першого та четвертого частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, а також подавати звітність у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено     наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 р. за № 460/26905, пунктом 10 розділу IV якого визначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства формують та подають самі за себе до органів доходів і зборів Звіт, згідно з додатком 5 до цього Порядку.
Не є спірним питанням, що позивачем не подавались звіти  щодо сум нарахованого єдиного внеску, відповідно, з набуттям чинності змін до Закону № 2464-VI (з 01.01.2017р.) позивач повинен був сплачувати єдиний внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску, незалежно він того чи отримував він дохід від своєї підприємницької діяльності.
Також не є спірним розрахунок недоїмки.
Таким чином,  платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Верховним Судом в постанові від 03.04.2020 р. в справі № 140/642/19 зроблено правовий висновок, відповідно до якого метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Відповідно матеріалам справи, у спірний період позивач у трудовій книжці має наступний запис з 22.11.2017 прийнята на роботу підсобним робітником, 30.11.2017 звільнена по закінченню строку договору. Отже позивач має запис про працевлаштування загальною кількістю у 2017 році 9 днів. (а.с.39 на звороті)
Більше будь-яких доказів працевлаштування у спірний період, 01.01.2017 по 31.10.2019р., що охоплює вимога, матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів погоджується лише з тим, що у листопаді 2017 року за позивача повинні б були нараховані та сплачені суми у тому числі єдиного внеску.
Так дійсно, позивач не надала таких доказів суду (отримання доходу), проте і відповідач, як суб`єкт владних повноважень, та податковий орган, що має інформацію про нараховані доходи фізичних осіб, таких доказів не надав суду.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що нарахована податковим органом  сума недоїмки з єдиного внеску позивачу підлягає зменшенню на 704грн., за листопад 2017 року.
В іншій частині вимога є правомірною та обґрунтованою, оскільки за інший період, за який позивачу виставлено вимогу, позивач не був найманим працівником, мав статус фізичної особи-підприємця, він повинен був нараховувати та сплачувати єдиний внесок в мінімальному розмірі, не зважаючи на те, що він  не мав доходу від підприємницької діяльності.
Доводи позивача про те, що з 18.12.2017 по 03.12.2018 перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала виплати по безробіттю, колегія суддів відхиляє, з таких підстав.
Коло платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі – ЄВ) та база нарахування ЄВ визначені Законом України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Так, базою нарахування ЄВ є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Розмежування видів виплат, що відносяться до основної, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, при нарахуванні ЄВ здійснюється згідно з Інструкцією зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. №5.
Відповідно до п. 3.2 розд. ІІІ Інструкції №5, допомога по частковому безробіттю відноситься до інших виплат, що не належать до фонду оплати праці. Враховуючи зазначене, сума допомоги по частковому безробіттю, яка перераховується роботодавцям – підприємствам Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття для виплати застрахованим особам, не включається до бази нарахування ЄВ.
Таким чином, відповідачем частково правомірно сформована оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки), та така підлягає скасуванню на суму 704 грн, в частині визначення недоїмки за листопад 2017 року.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Розподіл судового збору здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Позивач сплатила судовий збір за подання позову у сумі 840,80грн при оскарження вимоги на суму 26539,26грн (100%), судом апеляційної інстанції задовольняється позов в частині скасування  вимоги на суму 704грн (2,7%) від заявленої суми позову, отже сума судового збору у розмірі 22,70грн (840,80*2,7%) підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року в адміністративній справі №160/7376/20– скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати частково  протиправною та частково скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2019 № Ф-280178-55 сформовану Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на суму 704грн (сімсот чотири гривні).
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 44118658) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) витрати за сплату судового збору за подання позову в розмірі 22,70грн(двадцять дві гривні сімдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак