Ухвала
Іменем України
15 листопада 2021 року 
м. Київ
            
справа № 464/1264/15-ц
провадження № 61-17428ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, заінтересована особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грицай-Липської Н. С. щодо ненадання для ознайомлення матеріалів виконавчого провадження № 60273683, ненадання копій документів, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 жовтня 2019 року, постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 8 346 грн від 15 жовтня 2019 року, постанови про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн від 30 жовтня 2019 року, постанови про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн 
від 03 березня 2020 року, постанови про накладення арешту на банківську картку та майно по виконавчому провадженню № 60273683 та скасування вищевказаних постанов.
 
В обґрунтування скарги вказувала на те, що в січні 2021 року вона дізналась про те, що виконавчою службою на її банківську карту накладено арешт. Звернувшись у Сихівський ВДВС у м. Львові їй повідомили, що такий арешт накладено через заборгованість. При цьому, після неодноразових звернень в ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження їй було відмовлено, а лише надано кілька аркушів з нерозбірливим текстом. Вказувала, що постанови про відкриття виконавчого провадження та інших процесуальних документів вона не отримувала. На підставі вищевказаного просила скаргу задовольнити.
 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду 
від 14 вересня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги.  
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем в межах своїх повноважень вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання рішення суду і на момент винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконала, а тому дії державного виконавця є правомірними.
 
28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, направила на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущено ряд порушень, які стали підставою для відмови у задоволенні скарги.
 
Крім того заявник вказує, що отримала не засвідчену належним чином копію постанови Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року, оскільки остання не містить підпису суддів, які входили до складу колегії, які розглядали її апеляційну скаргу.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судом норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Судами встановлено, що на виконання рішення Сихівського районного суду 
м. Львова від 23 квітня 2019 року Сихівським районним судом м. Львова 
09 серпня 2019 року видано виконавчий лист № 464/1264/15-ц про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинного влаштовані конструкції для балкону до квартири НОМЕР_1 - металеві швелери на фасаді будинку АДРЕСА_2 .
 
На підставі вищевказаного виконавчого листа 15 жовтня 2019 року державним виконавцем Сихівського відділу ДВС у місті Львові відкрито виконавче провадження № 60273683.
 
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
 
У постанові від 15 жовтня 2019 року державним виконавцем зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів.
 
Крім того, 15 жовтня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 8 346 грн. 
 
Вказані постанови направлено боржнику 15 жовтня 2019 року.
 
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Згідно з частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
 
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частини 2, 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Судами встановлено, що з наявних у матеріалах справи копій матеріалів 
ВП № 60273683 убачається, що 30 жовтня 2019 постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС у місті Львові Грицай-Липською Н. С. накладено на боржника ОСОБА_1 штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1 700 грн, зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
 
03 березня 2020 року державним виконавцем Сихівського відділу ДВС у місті Львові Грицай-Липською Н. С. здійснено виїзд за адресою боржника ОСОБА_1 та встановлено, що самочинно влаштовану конструкцію для балкону до квартири АДРЕСА_2 не демонтовано, про що державним виконавцем складено акт та винесено постанову про накладення на боржника 
ОСОБА_1 штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 3 400 грн, зобов`язано останню виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.
 
20 березня 2020 року начальник Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Нагорняк В. звернувся до Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області з повідомленням про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, у зв`язку із невиконанням виконавчого листа № 464/1264/15-ц, виданого 09 серпня 
2019 року Сихівським районним судом м. Львова.
 
Постановою державного виконавця Сихівського відділу ДВС у місті Львові Грицай-Липською Н. С. від 23 березня 2020 року закінчено виконавче провадження № 60273683 щодо примусового виконання виконавчого листа 
№ 464/1264/15-ц про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинного влаштовані конструкції для балкону до квартири НОМЕР_1 - металеві швелери на фасаді будинку АДРЕСА_2 , оскільки виконати виконавчий документ без участі боржника неможливо, винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 159,84 грн.
 
Відповідно до листа Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 02 квітня 2020 року № 965/40/01/08-2020 у зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування є неможливим. При проведенні перевірки ОСОБА_1 повідомила Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області, що демонтувати самочинно влаштовані конструкції для балкону немає ні фізичних ні матеріальних можливостей.
 
Згідно із частиною 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
 
Разом з цим, пунктом 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
 
Встановивши, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем в межах своїх повноважень вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання рішення суду і на момент винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, ОСОБА_1 в добровільному порядку рішення суду не виконала, суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця є правомірними.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).
 
Встановивши, що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого листа є неправомірними не заслуговують на увагу, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Доводи касаційної скарги про отримання заявником не засвідченої належним чином копії постанови Львівського апеляційного суду від 14 вересня 
2021 року, оскільки остання не містить підпису суддів, які входили до складу колегії, які розглядали її апеляційну скаргу, є не обґрунтованими, оскільки така копія видана відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.
 
Відповідно частини 9 розділу XI Засвідчення та видавання копій судових рішень і документів копія судового рішення (документу) засвідчується відміткою «Згідно з оригіналом». У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка «Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду». На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія». На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів і прізвища, дати засвідчення копії. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа «Підпис». Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.
 
З доданої до касаційної скарги копії постанови Львівського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року вбачається, що вона засвідчена відповідно до частини 9 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України від 20 серпня 2019 року.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 16 квітня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду 
від 14 вересня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, заінтересована особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                      С. О. Карпенко
 
                                                                                                                      В. А. Стрільчук