П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8777/21 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук А.М.   
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
11 листопада 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Боровицького О. А.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним  рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним  рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року позов задоволено, а саме:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №221350002187 від 20.01.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003 в СКГ ім. Щорса с. Ладиги та з 14.12.1998 по 29.12.1999 в ВКФ "Грант" та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії - 15.12.2020.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач вважає, що підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.01.2021 №221350002187 щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003 в СКГ ім. Щорса с. Ладиги та з 14.12.1998 по 29.12.1999 в ВКФ "Грант" та призначити пенсію по інвалідності, починаючи з 15.12.2020 немає.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 17.09.2020 встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико - соціальною еспертною комісією.
15.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відповідача від 20.01.2021 №221350002187 відмовлено позивачу у призначенні пенсії через відсутність необхідного стажу роботи. За підрахунком відповідача стаж позивача складає 6 років 7 місяців 18 днів із необхідних 8 років. Про рішення відповідач повідомив позивача листом від 15.03.2021 №2200-0304-8/15067. У листі також зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003 в СГК ім. Щорса с. Ладиги, оскільки для проведення головним управлінням перевірки первинних документів книги наказів, протоколи за 2002 - 2003 роки не були надані, а нарахування заробітної плати за вказаний період відсутнє. Трудового договору, згідно якого позивач працював в СГК ім. Щорса з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003, при зверненні за призначенням пенсії позивач не надав. Крім того, до страхового стажу згідно довідки від 24.02.2000 №2, виданої ВКФ "Грант" не враховано період роботи з 14.12.1998 по 29.12.1999, оскільки за юридичною адресою дане підприємство відсутнє, звітність за найманих працівників не подавалась з січня 1999 року, місцезнаходження документів невідоме, тому підтвердити зазначений період роботи немає можливості.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 32 Закону № 1058-ІV.
Відповідно до ст.32 Закону № 1058-ІV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності та за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, на призначення пенсії при встановленні II групи від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV).
Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІУ виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17) зробив висновок, згідно якого, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Разом з тим, у відповідності до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно наявної у матеріалах справи копії трудової книжки від 14.05.2001 (запис №3) ОСОБА_1 з 15.05.2002 прийнятий тимчасово на роботу в будівельну бригаду згідно договору в СГК ім. Щорса.
Відповідно до запису № 4 трудової книжки, ОСОБА_1 з 20.08.2002 звільнений з роботи в зв`язку з закінченням строку трудового договору у відповідності до п.2 ст. 36 КЗпП України.
Згідно запису № 5 трудової книжки, ОСОБА_1 прийнятий тимчасово на роботу в будівельну бригаду згідно договору в СГК ім. Щорса з 04.05.2003.
Відповідно до запису № 6 ОСОБА_1 з 26.08.2003 звільнений з роботи в зв`язку з закінченням строку трудового договору у відповідності до п.2 ст. 36 КЗпП України.
Згідно п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до пунктів 2.2. 2.3 цієї ж Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Суд звертає увагу, що усі записи у трудовій книжці ОСОБА_1 , в тому числі запис №3, №4, №5 та №6 зроблено у повній відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року. Записи у трудову книжку внесено безпосередньо керівником підприємства, а не особисто позивачем, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи, запис про які наведені у трудовій книжці книжки від 14.05.2001, зокрема: з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003 в СГК ім. Щорса, суперечить вимогам чинного законодавства, а стаж роботи за цей період в СГК ім. Щорса підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо не врахування до страхового стажу позивача періоду роботи в ВКФ «Грант» з 14.12.1998 по 29.12.1999, суд зазначає наступне.
Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до довідки № 6 від 24.02.2000, виданою ВКФ «Грант» вказано, що ОСОБА_1 з 14.12.1998 по 29.12.1999 працював на підприємстві на посаді сторожа. Укладення трудового договору між колективним підприємством Виробничо - комерційною фірмою «Грант» та ОСОБА_1 в період з 14.12.1998 по 29.12.1999 підтверджується також копію наказу № 10 від 11.12.1998 про прийняття ОСОБА_1 на посаду сторожа до КП ВКФ «Грант» з 14.12.1998.
Підставою для відмови відповідачем у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в ВКФ «Грант» з 14.12.1998 по 29.12.1999 стала не відсутність запису роботи на даному підприємстві в трудовій книжці позивача, а підстави відсутності за юридичною адресою даного підприємство на час перевірки, тобто в 2021 році та не подача ним звітності за найманих працівників з січня 1999 року, що не може ставитись у вину позивачу та бути підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи до страхового стажу при наявності інших документів, крім трудової книжки, що підтверджують факт роботи.
Суд зауважує, що довідка № 6 від 24.02.2000, видана ВКФ «Грант» про періоди роботи на даному підприємстві позивача на посаді сторожа у відповідності до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року № 637 врахована відповідачем, так як підтверджує трудовий стаж позивача, однак з інших, незалежних від позивача обставин (не подача юридичною особою звітності, відсутність її за юридичною адресою), страховий стаж не був зарахований.
Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у зарахуванні позивачу до страхового стажу періодів роботи в ВКФ «Грант» з 14.12.1998 по 29.12.1999 також суперечить вимогам чинного законодавства, а стаж роботи за цей період в ВКФ «Грант» підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Отже, позивач є інвалідом II групи, досяг віку (40 років), має страховий стаж не менше 8 років, а відтак він підпадає під вимоги ст.32 Закону України № 1058-ІV.
Доказів, які б спростовували такий висновок відповідачем не надано ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій.
Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №221350002187 від 20.01.2021 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності, є протиправним та підлягає скасуванню.
Для відновлення порушеного права позивача суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 15.05.2002 по 20.08.2002 та з 04.05.2003 по 26.08.2003 в СКГ ім. Щорса с. Ладиги та з 14.12.1998 по 29.12.1999 в ВКФ "Грант" та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії - 15.12.2020.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Шидловський В.Б.