ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 жовтня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №950/569/20 
Номер провадження 22-ц/816/1447/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
третя особа – Служба у справах дітей Лебединської міської ради,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 рокув складі судді Чхайло О.В., ухваленого у м. Лебедин, повний текст якого складено 22 липня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

07 квітня 2020 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того позивач просив стягнути на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову.
Позов мотивовано тим, що з березня 2020 року сторони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують. Донька мешкає з позивачем, який займається її вихованням. За час подружнього життя відповідачка неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, заявник самостійно здійснював утримання сім`ї. Дитина знаходиться у батька на повному утриманні, забезпечена всім необхідним, відвідує дитячий навчальний заклад, за місцем проживання має багато друзів. Позивач має постійне місце роботи та житлове приміщенням з усіма зручностями на відміну від матері дитини, яка забезпечити дитину житлом не має можливості, проживає в орендованій квартирі, в якій не створено умов для проживання дочки, відсутнє окреме місце чи кімната для проживання, виховання та підготовки дитини до школи. Заявник вважає, що стан психічного здоров`я відповідачки та її ставлення до дочки, а також незадовільне матеріальне становище не дозволяє проживання дитині з матір`ю і може зашкодити її здоров`ю.
29 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.
Позов обґрунтовано постійними погрозами батька дитини, що він забере доньку і тому заявниця була змушена лишатися проживати у будинку своїх свекрів аби бути поруч з дитиною. 20 березня 2020 року її силою вигнали з помешкання, пообіцявши віддати дитину вранці, однак дочка залишається проживати з батьком, який чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Заявниця працює педагогом, має самостійний заробіток, відмінний стан здоров`я, у лікарів психіатра та нарколога ніколи не лікувалася та на обліку не перебувала. За місцем роботи та проживання характеризується позитивно, не судима, батьківських прав не позбавлялася. Проживає в орендованій квартирі з усіма зручностями. Вважає, що дитина, проживаючи разом з нею, буде забезпечена всім необхідним для фізичного, духовного та розумового розвитку, для неї створені всі необхідні умови проживання, навчання та відпочинку. Між заявницею та дочкою дуже тісний зв`язок, дочка прихильна до неї та хоче проживати з матір`ю, проте боїться батька у зв`язку з тим, що той чинить на неї тиск.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не взяв до уваги висновок практичного психолога від 24 липня 2020 року. Вважає, що суд помилково застосував Декларацію прав дитини, яка не підлягає застосування до спірних правовідносин, оскільки не є частиною національного законодавства. Чинне законодавство не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд не врахував, що першочергова увага має приділятись якнайкращим інтересам дитини, проте відібрання дитини негативно вплине на її психологічне здоров`я, оскільки таким чином зміниться її звичайний спосіб життя, зміна оточення, зміна навчального закладу, тощо. До того, ж співмешканець відповідачки не знайомий з донькою, контакт між ними не встановлено. Також заявник вважає, що він має кращі умови для проживання та виховання дитини. Звертається увага суду, що відповідачка змінила місце свого проживання, проте новий висновок Служби у справах дітей не складався, тобто не досліджувались нові умови її проживання. Також вказує на агресивну поведінку відповідачки, у тому числі у присутності дитини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. При цьому зазначає, що житловий будинок ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді подарував батько, тобто правовий режим користування цим майном не змінився, оскільки у будинку залишаються проживати батьки відповідача. За сім років життя у вказаному будинку заявницю не зареєстрували у ньому, а згодом вигнали. Відповідач перешкоджає заявниці у побаченнях з дочкою, налаштовує дитину проти матері, чинить психологічний тиск. Вважає, що матеріально-побутове забезпечення батьків не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини.
Клопотання ОСОБА_3 та його адвоката Щербак С.В про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін до апеляційного суду не є обов`язковою, позиція позивача є чіткою і зрозумілою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 21 вересня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 15).
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 04 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.
Сторони визнають, що з березня 2020 року їх дочка проживає з батьком, дідусем ОСОБА_6 і бабусею ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 проживає зі своїм співмешканцем по АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 13, 14).
Судом також встановлено, що як вбачається із заяв (т. 1 а.с. 58, 62, 63, 66) та пояснень (т. 1 а.с. 64-65, 67), після того як ОСОБА_2 примусово було розлучено з дитиною, ОСОБА_3 та його батьки чинили перешкоди у спілкуванні матері з донькою, безпідставно не надавали можливості з нею бачитися та спілкуватися, а тому вона неодноразово зверталася до Лебединської РДА та Лебединського відділу поліції з проханням вирішити питання щодо її безперешкодного спілкування з донькою.
Дігтяр- ОСОБА_8 притягувалася до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом домашньої сварки, яка мала місце о 21 год. 00 год. 20 березня 2021 року, але постановою Лебединського районного суду Сумської області від 15 травня 2020 року провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема судом встановлено, що відносно ОСОБА_2 були вчинені протиправні дії з боку ОСОБА_6 , її колишнього свекра, який того вечора виганяв невістку з будинку та погрожував їй фізичною розправою (т. 1 а.с. 160-162, 168).
Рішень про встановлення вини ОСОБА_2 з приводу нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не приймалось.
ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра при КНП «Лебединська центральна районна лікарня імені лікаря К.О. Зільберника» не перебуває (т. 1 а.с. 55).
Характеристиками з місця роботи ОСОБА_2 в комунальному закладі Сумської обласної ради Штепівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат Лебединського району підтверджується, що за час роботи з 2013 по 2017 роки на посаді вихователя працівниця зарекомендувала себе позитивно, за характером спокійна та врівноважена, скарги на педагога не надходили (т. 1 а.с. 56).
З 11 березня 2019 року ОСОБА_2 працює у Павленківському НВК на посаді педагога-організатора, характеризується позитивно, відзначається загальною культурою, високими моральними якостями (т. 1 а.с. 57).
ОСОБА_2 має самостійний заробіток за постійним місцем роботи в Павленківському НВК (т. 1 а.с. 51).
Актом обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 підтверджується, що житлово-побутові умови є добрими, для дочки в квартирі облаштоване окреме спальне місце, стіл для навчання, мається ноутбук, шафа для одягу, продуктами харчування сім`я забезпечена в достатній кількості (т. 2 а.с. 12).
Житлово-побутові умови проживання та матеріальне становище ОСОБА_3 є задовільними, останній забезпечений житлом, має постійний та достатній заробіток, характеризується позитивно (т. 1 а.с. 18, 21-23, 24-25, 26, 77, 79-94, 136-139, 140, 142-145, 146, 148-151, 152, 154).
Практичними психологами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проводились обстеження малолітньої ОСОБА_12 , про що у справі маються висновок (т. 1 а.с. 170-173) та довідка про психологічне обстеження дитини (2. а.с. 44-46).
Зокрема, психологами встановлено, що дитина не ігнорувала наявності біологічної матері в її оточенні. ОСОБА_13 постійно прагнула зорового контакту, обіймала, радісно пригорталася до мами. Мама відповідала взаємністю, чуйно й лагідно підтримувала дитину. З батьком також мав місце гарний зоровий контакт, але було помітно, що дитина дуже скучила саме за мамою. Емоційно ОСОБА_13 однаково комфортно почуває себе і з мамою і з татом. Великої шкоди може нанести тривалий розрив з найближчою людиною в оточенні дитини (у випадку ОСОБА_12 - це її мати.) Тривалий розрив з батьком також може нанести психологічну травму, тому регулярне спілкування з обома батьками у рівних умовах усамітнення - обов`язкове.
Органом опіки та піклування Лебединської районної державної адміністрації було розглянуто питання щодо можливості проживання малолітньої дитини сторін, з одним із батьків та зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_13 разом з матір`ю (т. 1 а.с. 110, 111-114).
Під час розгляду справи судом першої інстанції допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_3 , суду показала сім`я її сина проживали разом з нею та батьком позивача, у відповідачки неодноразово відбувались нервові зриви, вона вживала заспокійливі засоби. Дитина завжди була зі свідком, оскільки батьки постійно працювали, онука має більшу прихильність до батька, який завжди водив доньку до дитячого садка. Кожен візит відповідачки закінчувався сваркою.
Свідок ОСОБА_6 , який є батьком позивача, суду підтвердив покази ОСОБА_7 , а також додав, що дитина була присутньою під час сварок та конфліктів, на візити матері дитина ніяк не реагує.
Свідок ОСОБА_14 , яка декілька раз на рік приїздить до сім`ї ОСОБА_15 , суду показала, що ніколи не бачила щоб ОСОБА_2 приділяла хоч якусь увагу дитині. Бабуся завжди готує для онуки їжу та за нею доглядає.
Свідок ОСОБА_16 , яка є тіткою позивача ОСОБА_3 , суду показала, що часто буває в родині ОСОБА_15 , помічала, що дитина, як правило, перебуває з бабусею, яка за нею доглядає та готує їй їжу. Ніякою роботою по господарству ОСОБА_2 не цікавилася, вчиняла сварки.
Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона часто відвідувала родину ОСОБА_15 , відповідачку ОСОБА_2 бачила рідко, вважає, що вона уникає зустрічей з іншими людьми, є агресивною, а її дитина не відчуває відсутності матері поруч.
Свідок ОСОБА_18 , яка є сусідкою родини ОСОБА_15 , суду показала, що була присутня на прохання ОСОБА_7 під час відвідин ОСОБА_2 дитини. Для дитини мати нічого не привозила.
Свідок ОСОБА_19 , який був класним керівником позивача ОСОБА_3 та є заступником директора з навчально-виховної роботи Павленківської НВК, де працює ОСОБА_2 , суду показав, що знає відповідачку з березня 2019 року по спільній роботі, часто бачив як дитину до дитсадка відводили її батьки, має добрі враження про відповідачку, яка є його колегою. Свої обов`язки остання виконує на належному рівні, агресивного поводження з її боку він ніколи не бачив.
Свідок ОСОБА_20 , яка є рідною тіткою позивача, суду показала, що перші роки подружнього життя у сторін були нормальні відносини, але після народження дитини ОСОБА_2 не стала справлятися зі своїми батьківськими обов`язками. Вказала, що дитина не сприймає ОСОБА_2 як матір.
Свідок ОСОБА_21 , яка є родичкою позивача, суду показала, що влітку їх діти часто гуляють разом. Траплялося так, що діти хотіли їсти, але ОСОБА_2 займалась своїми справи за комп`ютером, іноді вона підвищувала голос на дітей. Дитина часто розповідає, що купив батько, але про матір не згадує.
Свідок ОСОБА_22 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , суду показала, що дитину в дитячий садок сторони водили разом, вважає, що мати належним чином виконувала свої обов`язки по вихованню дочки. Під час конфлікту, який виник взимку 2020 року, трапилося так, що дитина залишилася з батьком, а на наступний день ОСОБА_3 сказав, що дитину не віддасть. Також свідок повідомила суду, що її дочка проживає зі співмешканцем, у квітні 2020 року вони поїхали на день народження дитини, але їх вигнали.
Свідок ОСОБА_23 , яка працює вихователем навчального закладу в с. Павленкове, суду показала, що малолітню ОСОБА_13 однаково любить як батько, так і мати. Вони часто разом приводили дочку у дитсадок та разом забирали її, мати постійно допомагала у заходах, які проводилися в дитсадку. Зазначила, що дитина прихильна до обох батьків, часто питає де її мама.
Свідок ОСОБА_24 , яка працює в Службі у справах дітей Лебединської міської ради, суду показала, що у травні 2020 року з іншим фахівцем відвідувала помешкання по АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_2 . Житлово-побутові умови проживання були задовільні. За наслідками огляду складався відповідний акт.
Свідок ОСОБА_25 суду показала, що 01 лютого 2021 року вона виходила на місце та обстежувала умови проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 . У квартирі на той час було охайно, чисто та тепло, для дитини облаштовано окреме місце, тобто в квартирі створені всі умови для проживання дитини.
Спеціаліст (психолог) ОСОБА_10 суду першої інстанції повідомила, що вона обстежувала дитину сторін і прийшла до висновку, що її психічний стан має підвищений рівень тривоги, виявлена напруженість тоді коли питання стосувались відносин в сім`є, стан не стабільний, уникнення тем щодо мами, школи, невпевненості, що вона розповідала про стосунки з мамою. Нею були застосовані стандартизовані методики, відповідно до яких дитина 87 відсотків віддає батькові, 80 – бабусі з дідусем, 25 – матері. Дівчинка відвідує навчальний заклад, не виглядає покинутою. Вона провела з дитиною три зустрічі по декілька годин. Діти по різному реагують на розлучення батьків. Як правило для дитини ця ситуація не проста. Як дитина реагує визначається ще й тим, які стосунки у неї з батьками були до цього. Емоційні стосунки ОСОБА_13 з мамою на момент звернення були недостатні. Якби дитина приїхала з мамою, то можливо висновки були б інші. На її думку дівчинка повинна виявляти зацікавленість щоб бути з матір`ю, але цього контакту немає. На її думку дитина дистанційована від матері. Інформації про те скільки дитина проживає з батьком у неї немає. Те що дитина на разі готується до школи з матір`ю, то такого контакту достатньо.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивач ОСОБА_3 не навів обставин, які б були достатніми для прийняття рішення про розлучення дитини зі своєю матір`ю. Зокрема, позивачем не доведено неналежне виконання матір`ю дитини батьківських обов`язків, а навпаки встановлено небайдуже ставлення відповідачки ОСОБА_2 до своєї дитини та бажання бути разом з донькою. Таким чином, суд вважав, що саме мати в найбільшій мірі може сприяти більш гармонійному розвитку малолітньої дитини, правові підстави для розлучення доньки зі своєю матір`ю відсутні, а тому дійшов висновку, що місце проживання ОСОБА_26 слід визначити з ОСОБА_2 , а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 – відмовити повністю.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції у повній мірі врахував положення вищезазначеного закону, принципу 6 Декларації прав дитини, а також роз`яснення, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», відповідно до яких, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо ( в тому числі в квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишиться, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
З урахуванням віку та інтересів малолітньої ОСОБА_26 , суд дійшов правильного висновку про визначення місця її проживання з матір`ю.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду відповідає якнайкращим інтересам дитини, батько якої не буде позбавлений реальної можливості у повній мірі реалізовувати батьківські права та обов`язки, у тому числі брати активну участь у подоланні можливого негативного впливу на психологічне здоров`я дитини внаслідок переїзду до матері та зміну її звичайного способу життя, оточення та навчального закладу.
Крім того, з метою забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої ОСОБА_13 , питання способів участі у її вихованні сторони можуть вирішити за спільною згодою з дотриманням балансу рівності участі кожного з батьків у цьому процесі.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що особисті неприязні стосунки між батьками дитини не повинні впливати на процес їх участі у вихованні дитини.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко