Справа № 461/5198/17                                        Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/1695/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Симця В.І.;
позивача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Дмитрович Н.В.;
адвоката Безбородька Т.М. – представника Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України;
відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 07 квітня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2018 року рішенням Галицького районного суду м. Львова було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України і ОСОБА_2 та стягнуто з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 151 200 гривень 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору (том 1, а.с. 106-109).
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2018 року вищезгадане рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року було зміненим: зменшено суму, яка підлягає до стягнення з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 з 151 200 гривень 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 144 000 грн. В решті рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 квітня 2018 року залишено без змін (том 1, а.с. 130-133).

09 листопада 2020 року рішенням Галицького районного суду м. Львова за заявою представника Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України про перегляд вищезгаданого рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України і ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також ухвалено, що з набранням новим судовим рішенням законної сили судові рішення інших судів у цій справі втрачають законну силу (том 1, а.с. 220-224).
Як стверджується матеріалами справи, рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 листопада 2020 року ніким не оскаржувалося, а відтак набрало законної сили.

28 січня 2021 року представник Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України звернувся до суду з заявою про поворот виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 квітня 2018 року, в якій просив суд:
-        допустити поворот виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року у справі № 461/5198/17 про стягнення з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 151 200 гривень (яке змінене постановою Апеляційного суду Львівської області від 27 липня 2018 року в частині зменшення суми стягнення із 151 200 грн. 00 коп. до 144 000 грн. 00 коп.), шляхом повернення стягнутих грошових сум;
-        стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України грошові кошти в розмірі 157 860 гривень 00 коп.;
-        стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Львів на користь Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України витрати виконавчого провадження та виконавчий збір у розмірі 14 600 гривень 00 коп.
Вимоги заяви мотивовані тим, що на виконання вищезгаданого рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року з Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України на користь ОСОБА_1 було стягнуто 151 200 гривень 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору, однак це рішення суду рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року скасовано і ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року набрало законної сили, у зв`язку з чим заявник просить безпідставно стягнуті з нього гроші повернути йому в порядку повороту виконання судового рішення (том 2, а.с. 1-7).

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 07 квітня 2021 року заяву представника Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України про поворот виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 квітня 2018 року частково задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України грошові кошти в розмірі 157 860 гривень 00 коп.
У задоволенні решти вимог заяви відмовлено (том 2, а.с. 92-95).

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 07 квітня 2021 року оскаржив позивач ОСОБА_1 . 
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про поворот виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 квітня 2018 року, покликаючись на порушення норм процесуального права, а саме: на неправомірність незастосування судом до спірних правовідносин статті 445 ЦПК України, якою передбачено, що у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача (том 2, а.с. 97-99).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачів та їхніх представників, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, правовою підставою для перегляду рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року за нововиявленими обставинами (наслідком чого стало його скасування та ухвалення нового рішення – про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України і ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) стала постанова Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 461/3081/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України та Голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України ОСОБА_2 про скасування постанови виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № В-Х-ІІІ від 12 квітня 2017 року та № В-ХІІ-І від 21 квітня 2017 року, скасування розпорядження голови Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України № 5 від 21 квітня 2017 року, поновлення його членом профспілки Первинної профспілкової організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваєрінг Системс УА ГмбХ» та на посаді заступника голови.
Цією постановою Верховний Суд частково задовольнив касаційну скаргу Львівської обласної організації профспілки працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування України, а саме: скасував рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 17 січня 2018 року (якими, зокрема, було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_1 з займаної посади) та закрив провадження у справі: з тих підстав, що цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Як вбачається з мотивувальної частини вищезгаданої постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року, згаданий суд прийшов до висновку про те, що «правовідносини, які виникли між сторонами у справі, … не мають характеру трудових», а «за відсутності трудових правовідносин між сторонами … не може виникати й порушення відповідачем трудових прав позивача» (том 1, а.с. 174-176). 
За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності незастосування судом до спірних правовідносин статті 445 ЦПК України (в тій її частині, якою передбачено, що у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, за загальним правилом поворот виконання рішення суду не допускається) до уваги прийматися не можуть. А інших доводів апеляційна скарга і не містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків, які містяться в ухвалі суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 07 квітня 2021 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                 Цяцяк Р. П.
       
       Судді:                                                                 Ванівський О.М.

                                                                        Шеремета Н.О.