УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху

06 грудня 2021 року
м. Київ
справа №400/5354/20
адміністративне провадження №К/9901/42023/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Коваленко Н.В.,
суддів: Бевзенка В.М., Берназюка Я.О.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року надійшла до Верховного Суду 19 листопада 2021 року.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 329, частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 321 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції приймаються, проголошуються, вручаються (видаються або надсилаються) учасникам справи в порядку, встановленому главою 9 розділу цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається  протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня. 

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Аналіз наведених вище положень свідчить про те, що належним доказом, який би підтверджував дату отримання судового рішення може бути: повідомлення отримане судом про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу скаржника, якщо таке рішення направлялось електронною поштою або поштове повідомлення із відміткою про його отримання, відмову в отриманні копії судового рішення або відсутність особи за адресою місцезнаходження, якщо судове рішення направлялось скаржнику поштою.

Згідно відтиску поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до Верховного Суду 16 листопада 2021 року, тобто із пропуском строку на касаційне оскарження.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що вона є юридично необізнаною людиною, тому змушена була звернулися до системи безоплатної правової допомоги для надання допомоги у підготовці касаційної скарги. У зв`язку із помилковим зазначенням спеціалістом назви касаційного суду було порушено термін звернення до касаційного суду з касаційною скаргою.

Колегія суддів критично оцінює наведені підстави пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки лист Вищого адміністративного суду України, яким ОСОБА_1 повідомлено про припинення його діяльності, датований 09 листопада 2021 року, тоді як оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята 13 липня 2021 року. Тобто ОСОБА_1 звернулась, як вона зазначає, помилково до Вищого адміністративного суду України, вже з порушенням строку на касаційне оскарження - майже через чотири місяця з дня винесення оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, наведені скаржником підстави касаційного оскарження не можуть бути визнані поважними, а тому їй слід навести інші причини поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати докази на їх підтвердження.

Окрім того, в касаційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору як малозабезпеченої особи, дохід якої складає 2  200,00 гривень.

Ознайомившись із заявленим клопотанням про звільнення від сплати судового збору, Суд вважає, що в його задоволенні слід відмовити, з огляду на таке.

Частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, визначені статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. 

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга цієї статті).

Таким чином, однією з підстав для звільнення від сплати судового збору в силу приписів частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» є умова за якої розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, а тому для звільнення від сплати судового збору заявник касаційної скарги має довести існування фінансових труднощів, які унеможливлюють (ускладнюють) його сплату.

Втім, на підставі наявних та доданих документів не має можливості достовірно пересвідчитись у розмірі отриманого доходу позивачем за весь рік, що передував даті подання касаційної скарги, оскільки, надані скаржником докази на підтвердження скрутного матеріального стану повністю не відображають розмір доходів скаржника за попередній календарний рік. При цьому, надані скаржником відомості не підтвердженні пенсійним органом, що не дозволяє колегії суддів дійти висновків щодо їх достовірності.

На підтвердження свого доходу скаржник надала суду Відомості з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 30 серпня 2021 року № 6833, відповідно до якої у ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року  відсутні доходи.

Також до касаційної скарги долучено довідку АТ «Ощадбанк» від 31 серпня 2021 року № 112.16/141, відповідно до якої у ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2021 року немає діючих рахунків, відкритих у Миколаївському регіональному управлінні АТ «Ощадбанк». Також зазначено, що у період з квітня 2014 року по 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 не є клієнтом Миколаївського регіонального управління АТ «Ощадбанк».

Колегія суддів критично оцінює надані скаржником довідки, оскільки положеннями пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що суд може звільнити від сплати судового збору за умови надання скаржником доказів  про те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

Тобто, для визначення підстав для звільнення від сплати судового збору, судом має бути враховано саме річний дохід скаржника (за 12 сукупних місяців), що передує даті звернення до суду з касаційною скаргою.

При цьому, з метою підтвердження достовірності наданих скаржником доходів, їй необхідно також надати довідку з пенсійного органу, та інші документи на розсуд скаржника, які дадуть змогу колегії суддів повно та об`єктивно розглянути її клопотання про звільнення від сплати судового збору.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення статті 129 Конституції України  як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на касаційний перегляд справи.

Із зазначеною правовою нормою  Основного Закону України  кореспондує пункт 6 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також  стаття 13 цього Кодексу, якою визначено, зокрема, право учасників справи на касаційний перегляд справи.

Механізм же реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано главою І  розділу 3 Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, пунктом 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України  закріплено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору.

Водночас  статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями  Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо належного оформлення касаційної скарги, окрім іншого, стосовно надання документа про сплату судового збору, в тому числі, на підставі ухвали суду касаційної інстанції про залишення касаційної скарги без руху.

Таким чином, маючи намір добросовісної реалізації права на апеляційний перегляд справи, особа повинна забезпечити неухильне і своєчасне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно форми та змісту касаційної скарги, в тому числі щодо надання документа про сплату судового збору, для чого повинна вчиняти усі належні дії й використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Таким чином, для застосування судом положень частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 р. у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

За змістом пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду сума судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року у розмірі 2 102,00 грн.

Таким чином, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 1  681,60 грн (840,80 х 200%).

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху та встановити десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення її недоліків шляхом подання документа про сплату судового збору або доказів, які свідчать про її скрутний стан, якими можуть бути довідка з податкового органу та пенсійного органу про річний дохід  позивача (його відсутність) за попередній календарний рік, а також заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших причин поважності пропуску строку на касаційне оскарження та наданням доказів на їх підтвердження.

Керуючись статтями 169, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1.          Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_1 .

2.          Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

3.          Залишити без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

4.          Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

5.          Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  

Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              В.М. Бевзенко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк