УХВАЛА

15 листопада 2021 року 
Київ
справа №9901/459/21
адміністративне провадження № П/9901/459/21  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Хохуляка В.В., перевіривши матеріали позовної заяви народного депутата України ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, 

ВСТАНОВИВ:

Народний депутат України ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховної Ради України. 

Як слідує з позовної заяви, 22.10.2021 Комітет Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України розглянув на своєму засіданні заяву народних депутатів щодо недопустимого висловлювання, пов`язаного з передчасною смертю народного депутата України ОСОБА_2 , виголошеного народною депутаткою України ОСОБА_1 на пленарному засіданні Верховної Ради України 08.10.2021 та ухвалив висновок, яким рекомендував Верховній Раді України без обговорення прийняти рішення про позбавлення народного депутата ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України і довести таке рішення до відома виборців через газету «Голос України». 

Позивач зазначає, що під час пленарного засідання 08.10.2021 нею було виголошено висловлювання, які не містять образливих  слів у бік народних депутатів України чи депутатських фракцій/груп, як і не містять також жодної згадки конкретної особи (в тому числі, ОСОБА_2 ) чи будь-якої конкретної групи осіб, а були виключно вираженням власної суб`єктивної думки. Як вказує позивач, фактично на думку Комітету, образливі висловлювання містилися не у самому виступі позивача на пленарному засіданні, а були, нібито, написані у чаті депутатських фракцій, тобто у особистих текстових повідомленнях.

05.11.2021 на двадцятому засіданні шостої сесії ІХ скликання Верховної Ради України на підставі частини п`ятої статті 51 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України 234-ма народними депутатами України підтримано пропозицію Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України та прийнято рішення позбавити народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України і довести таке рішення до відома виборців через газету «Голос України», про що здійснив оголошення головуючий на пленарному засіданні.

Позивач вважає, що у результаті прийняття рішення від 05.11.2021 порушено її право: на участь у засіданнях Верховної Ради України, на отримання виплат, пов`язаних з виконанням депутатських повноважень, на недоторканість честі, гідності та ділової репутації. 

На переконання позивача, згадане рішення є протиправним та підлягає скасуванню,  відтак, позивач просить: 

визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ІХ скликання;

зобов`язати Верховну Раду України опублікувати у газеті Верховної Ради України «Голос України» оголошення про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду;

зобов`язати головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради України під час пленарного засідання оголосити про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду. 

Згідно статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 

має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 

відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 

належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 

позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 

немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Згідно статті 55 Основного Закону права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Частиною четвертою статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Пункт 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України регламентовано статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;
2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат;
5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою (частина перша цієї статті).

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд за наслідками розгляду адміністративних справ, визначених частиною другою цієї статті, може:

1) визнати акт Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправним та нечинним повністю або в окремій його частині;

2) визнати дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України протиправними, зобов`язати Верховну Раду України, Президента України, Кабінет Міністрів України, Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вчинити певні дії;

3) застосувати інші наслідки протиправності таких рішень, дій чи бездіяльності, визначені статтею 245 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, народний депутат України ОСОБА_1 оскаржує рішення Верховної Ради України, яким підтримано пропозицію Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, з урахуванням викладених позивачем обставин, Суд має підстави вважати, що прийняте Верховною Радою України рішення про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України  є внутрішнім управлінським рішенням, на яке не поширюються правила частини першої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України. Як слідує, оскаржуване рішення направлено на внутрішню організацію відповідної форми діяльності Верховної Ради України - проведення пленарних засідань, а також на організацію політичної роботи народних депутатів. 

Зміст правотворчих положень в контексті заявлених позовних вимог дає суду підстави вважати, що існують спірні правовідносини, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, або можуть скластися (виявитися) такі правові ситуації, в яких захист стверджувальних порушень прав чи інтересів може вимагати інших форм захисту. 

Враховуючи зазначене, такий позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Разом з тим, поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог частини другої цієї статті про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Керуючись статтями 22, 170, 266, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акту.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

--------------------
В.В. Хохуляк
Суддя Верховного Суду