КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 361/3996/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8651/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Дудчак М.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                                          Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,
секретар                                        Рудик О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах яких діє їхня мати ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до        ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , яку він придбав у новобудові за свої особисті заощадження. Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1-1/10951 від 29.05.2019 у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_1 - невістка, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - онуки. У 2017 році на прохання своєї невістки ОСОБА_1 він надав згоду на реєстрацію її місця проживання та малолітніх дітей у цій квартирі. Жодного дня у даній квартирі вони не проживали, оскільки без проведення там ремонту належні умови для проживання у квартирі відсутні.
Позивач фактично проживає в місті Ірпінь Київської області у квартирі своєї дружини ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , із 01.04.2019 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, про що свідчить довідка МСЕК, після перенесеного інсульту він потребує реабілітації, оскільки йому важко пересуватися, розмовляти, їсти, обслуговувати самого себе, і для подальшого лікування та реабілітації йому необхідні кошти, тому він вирішив відчужити дану квартиру, у зв`язку з чим неодноразово звертався до відповідача з проханням знятися та зняти дітей з реєстраційного обліку місця проживання у належній йому на праві власності квартирі у м. Бровари Київської області. Однак відповідач жодним чином на його прохання не реагує. Реєстрація відповідачів у вказаній вище квартирі перешкоджає йому вільно розпорядитися належним йому майном для отримання коштів на лікування, чим обмежує його законні права як власника квартири.
ОСОБА_1 разом із двома дітьми жодного дня у квартирі не проживали, будь-яких перешкод у цьому він їм не чинив. Домовленостей щодо збереження за ними права користування квартирою між сторонами не було (а.с. 2-7, 113-117).
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2021 позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 . Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 . Визнано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 182-187).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушення прав на повагу до житла. 
Зазначає, що не проживання матері дітей у названій квартирі з 2017 року не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі її дітей, а право малолітніх дітей на користування житловим приміщенням надасть їм у майбутньому можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України.
Крім того, Виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області (орган опіки та піклування) в своїй заяві про розгляд справи за відсутності третьої особи не підтримав позовні вимоги позивача, оскільки дані вимоги звужують житлові права дітей відповідача, що на думку органу опіки та піклування є недопустимим     (а.с. 197-202).
01.06.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що жодного дня у даній квартирі відповідачі не проживали, оскільки без проведення ремонту належні умови для проживання у квартирі відсутні, будь-яких перешкод у цьому він їм не чинив. Домовленостей щодо збереження за ними права користування квартирою між сторонами не було.
Батько дітей ОСОБА_5 неодноразово звертався до відповідача з метою надання згоди на зміну місця реєстрації дітей за місцем реєстрації місця проживання його, а саме в м. Ірпінь, в квартирі, яка належить його матері, однак відповідач відмовлялась (а.с. 220-226).
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та третя особа ОСОБА_5 заперечували проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 02/17 від 28.04.2015 належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 42,4 м2, житловою площею 20,7 м2, дата державної реєстрації 12.08.2016, номер запису про право власності 15930400, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.06.2017 за № 89077181, технічним паспортом на дану квартиру.
З 22.12.2006 ОСОБА_5 , син позивача, та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2019, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають двох дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за № 1-1/10951 від 29.05.2019 вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 - власник, ОСОБА_1 - невістка, та онуки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 30.05.2019, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області ОСОБА_10, у квартирі АДРЕСА_2 , що належить позивачу, зареєстровані, проте не проживали та не проживають ОСОБА_1 - невістка та двоє онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1054776 від 15.05.2019 з 02.04.2019 ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причини інвалідності, загальне захворювання, рекомендовано лікування у кардіолога та невропатолога.
Із висновку про результати перевірки від 03.06.2019 по зверненню громадянки ОСОБА_1 від 28.05.2019 ЄО № 14074, складеного ДОП Броварського ВП ГУ НП в Київській області, видно, що у своєму зверненні ОСОБА_1 повідомила, що її чоловік ОСОБА_5 змінив замки до спірної квартири, де зареєстрована вона (заявник) та двоє їхніх спільних дітей, чим обмежив їм доступ до житла, тому вона не має змоги доробити ремонт у цій квартирі, що належить батькові її чоловіка. У ході проведення перевірки було опитано ОСОБА_5 , який пояснив, що 27.05.2019 його батько ОСОБА_2 повідомив, що має намір продати вказану вище квартиру, яка є його власністю, у зв`язку з необхідністю коштів на лікування та реабілітацію після інсульту. Також пояснив, що з 28.04.2015 з часу введення будинку в експлуатацію, у вказаній квартирі ніхто не проживав, через відсутність в ній здійсненого ремонту та комунікацій. Замки до квартири він не змінював, оскільки не має права цього робити. З часу укладення шлюбу з ОСОБА_1 протягом 13 років вони разом із спільними дітьми винаймали житло у містах Бровари та Києві. З липня 2018 року вони проживають окремо, ОСОБА_1 із їхніми двома дітьми проживає за адресою:         АДРЕСА_4 .
Із копій особових справ № Ч-124 та № Ч-136 учениць Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видно, що їхніми батьками є третя особа ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_9 , домашня адреса дітей: АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_4 .
Згідно із актом № 545 від 29.11.2019 обстеження умов проживання, складеним комісією Служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у належній ОСОБА_2 на праві приватної власності однокімнатній квартирі, зафіксовано, що у даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не проживають, на даний час у квартирі проводиться капітальний ремонт, меблі та побутова техніка у квартирі відсутні, у зв`язку з проведенням ремонту. Для дітей меблі (ліжко, письмовий стіл), продукти харчування та одяг теж відсутні.
Із наданого до суду Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області від 17.12.2019 за № 04-22/1357 висновку видно, що Орган опіки та піклування, розглянувши заяву громадянина ОСОБА_5 про надання висновку щодо зняття з реєстрації місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшою реєстрацією їх за адресою: АДРЕСА_3 , вважає недоцільним зняття двох дітей з реєстрації місця проживання у місті Бровари з подальшою реєстрацією їх у місті Ірпінь.
У даному висновку зазначено, що у належній ОСОБА_2 квартирі            АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають      ОСОБА_1 та малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчать сусіди. Фактично вони проживають в орендованій квартирі АДРЕСА_6 , для дітей у цій квартирі створені належні умови для проживання, діти забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у особи права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 та двох малолітніх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, оскільки вони набули таке право і зареєстровані у квартирі зі згоди власника квартири, а та обставина, що відповідач з дітьми перестали бути членами сім`ї власника квартири ОСОБА_2 не свідчить про припинення такого права, відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР.
Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Доводи позивача про те, що ОСОБА_1 та малолітні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживали в спірній квартирі, а наразі проживають за іншою адресою є безпідставними, оскільки відповідач з дітьми не проживає в спірній квартирі і вимушена знімати тимчасові помешкання з поважної причини, так як на момент набуття ними права користування жилою площею квартири не був закінчений ремонт і в ній не можна було проживати з дітьми, про що позивачу було відомо. А в 2019 році ОСОБА_5 , чоловік ОСОБА_1 , зі згоди власника квартири - ОСОБА_2 , перешкоджає відповідачу та дітям у доступі до квартири, яка зі слів відповідача, виражається у відібранні ключів та заміні замків.
Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ч. 2 ст. 3 СК України).
Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Отже, факт не проживання ОСОБА_1 та малолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у спірній квартирі більше року не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, оскільки не проживання визвано не відсутністю бажання, а відсутністю такої можливості: підтвердженням чого є ведення ремонту у квартирі, відібрання ОСОБА_5 у ОСОБА_1 ключів від квартири. В той час як батько дітей зареєстрований і проживає в іншому місті.
Крім того, Орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області у своєму висновку зазначив, що вимога про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не може бути застосована до ОСОБА_1 та її малолітніх дітей, оскільки вона звужує житлові права дітей, що є недопустимим.
Враховуючи наведене, пред`явлений позов ОСОБА_2 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах яких діє їхня мати ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 18 жовтня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            Р.В. Березовенко
 
                                                                                                       О.Ф. Лапчевська