КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження 22-ц/824/15871/2021
                                                                                                         Справа № 358/478/21
 
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
15 грудня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Тітова М.Б. в м. Богуслав 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року в справі № 2/358/144/16 з нього на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Заявлені вимоги мотивував тим, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , у розмірі ј частини всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 18 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття. 
16 лютого 2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , у шлюбі в них народилося двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З народженням дітей змінилося його сімейне становище, що в свою чергу потягло і зміну матеріального становища, оскільки на даний час йому необхідні кошти не лише на утримання себе та сина від першого шлюбу, а і кошти на утримання двох малолітніх дітей від другого шлюбу, а також дружини ОСОБА_7 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми. 
Відповідно до виписки з його карткового рахунку, середньомісячний розмір отримуваної заробітної плати після відрахування аліментів складає близько 11700 грн., відповідно до наявних копій квитанцій про оплату комунальних послуг середньомісячна їх оплата складає близько 2400 грн., тобто фактично на утримання себе, дружини та дітей у нього залишаються кошти в сумі близько 9300 грн., притому як сплачувані аліменти на утримання сина від першого шлюбу складають більше 3000 грн. на місяць. Таким чином, розмір аліментів, що стягується з нього на утримання неповнолітнього сина від першого шлюбу, обмежує права на матеріальне забезпечення його неповнолітніх дітей від іншого шлюбу та ставить дітей в нерівні умови існування.
 
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року позов задоволено, зменшено розмір аліментів, які стягуються згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 березня 2016 року № 2/358/144/16 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до ⅙ частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.
 
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що погіршення матеріального стану позивача ОСОБА_2 ним доведено не було. В основу рішення в частині погіршення матеріального стану позивача судом було покладено розрахунок: отримана заробітна плата за 6 місяців за вирахуванням оплати комунальних послуг за 6 місяців, тоді як квитанції про оплату комунальних послуг, додані до позовної заяви, суттєво відрізняються від оплати послуг, зазначених у актах звіряння ТОВ «Київська обласна ЕК», а квитанції за спожитий природний газ містять заборгованість за інші місяці.
Наголошувала, що належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення рішення Богуславським районним судом Київської області 18 лютого 2016 року суттєво змінились обставини, які не дають змоги ОСОБА_2 виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. ОСОБА_2 у 2016 році працював у правоохоронних органах та отримував заробітну плату, сплачував комунальні послуги, у порівнянні з 2016 роком заробітна плата позивача зросла, що передбачено Законами України про Державний бюджет на відповідні роки. 
Посилалася на те, що значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, і що аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19.
Таким чином, вважала, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами значне погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження двох дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. 

 Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважав, що доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки при прийнятті рішення судом були враховані не лише норми сімейного права, а і норми права, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3, постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 та правові позиції Верховного Суду.
Вважав доводи   ОСОБА_1 про порушення норм матеріального та процесуального права, без урахування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, необґрунтованими, оскільки в основу рішення про погіршення його матеріального стану судом було покладено не лише наведений відповідачем розрахунок, а і різницю сплачуваних ним аліментів та суму матеріального забезпечення його дітей від другого шлюбу. 
Щодо посилання відповідача на заборгованість за деякими з квитанцій, вважав такі посилання недоречними, оскільки суми, нараховані за спожитий природний газ, є обов`язковими до оплати.
Вважав необґрунтованими доводи відповідача про зростання його заробітної плати, оскільки у порівнянні з 2016 роком також значно зросли і комунальні платежі, крім того, на момент ухвалення рішення Богуславського районного суду Київської області від 18 лютого 2016 року він не перебував в іншому шлюбі та не мав на утриманні двох малолітніх дітей.
Вказував на недоречність посилання відповідача на Закони України «Про державний бюджет України» на відповідні роки щодо збільшення розмірів його заробітної плати, оскільки норми та розміри виплати грошового забезпечення поліцейських регулюється Законом України «Про національну поліцію», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» та наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських».
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що в зв`язку із зміною сімейного стану позивача у нього погіршилось матеріальне становище, відтак розмір аліментів, визначений за рішенням суду, підлягає зміні на підставі ч.1 ст. 192 СК України.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 13).
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 лютого 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а. с. 17).
16 лютого 2016 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а. с. 14), в даному шлюбі народжені діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 16).
На а. с. 18 знаходиться копія виконавчого листа, виданого Богуславським районним судом Київської області 22 березня 2016 року в справі № 358/207/16-ц, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.
На а. с. 19, 62 знаходиться копія виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 , згідно якого на рахунок зарплати йому зараховано в січні 2021 року - 11714,08 грн., в лютому 2021 року - 11714,05 грн., в березні 2021 року - 11923,11 грн., в квітні 2021 року - 9308,28 грн., в травні 2021 року - 9013,66 грн., в червні 2021 року - 10296,06 грн.
На а. с. 20 - 22, 67, 68 знаходяться копії звітів про здійснені відрахування та виплати, здійснені Головним управління Національної поліції Київської області відносно ОСОБА_2 , в січні - травні 2021 року за постановою від 12 квітня 2016 року, ВП № 50732914, згідно яких здійснено утримання аліментів в сумі 3057,20 грн., 3057,19 грн., 2848,14 грн., 3057,18 грн. та 3266,23 грн. відповідно.
На а. с. 23 - 30, 75, 76 знаходяться копії окремих платіжних повідомлень за надання комунальних послуг ТОВ «Київська обласна РК», Богуславводоканал, КП БМР «Благоустрій», ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» за період січень - травень 2021 року.
На а. с. 69 знаходиться довідка ОСОБА_2 про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг за період 1 півріччя 2021 року, видана КП БМР «Богуславблагоустрій», згідно якого за січень - червень 2021 року ОСОБА_2 нараховано 227,58 грн. 
На а. с. 70 знаходиться довідка КП БМР «Богуславводоканал» від 08 липня 2021 року № 128, згідно якого ОСОБА_2 з 01 січня 2021 року по 01 липня 2021 року за послуги водопостачання було сплачено 393,40 грн.
На а. с. 71 знаходиться акт звіряння розрахунків ТОВ «Київська обласна ЕК», Богуславське ВОК, за період 01 січня 2021 року - 08 липня 2021 року, складений про те, що станом на 08 липня 2021 року сальдо розрахунків між сторонами за договором становить 674,84 грн.
На а. с. 72 знаходиться акт звіряння розрахунків ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» і споживачем ОСОБА_2 від 08 липня 2021 року, згідно якого станом на 08 липня 2021 року заборгованість складає 822,45 грн.
Згідно довідки відділу поліції № 2 Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 08 липня 2021 року, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 дійсно проходить службу у відділі поліції на посаді інспектора сектору інформаційної підтримки та відповідно до наказу ГУНП в Київській області від 31 липня 2020 року № 215о/с з 20 липня 2020 року по 23 квітня 2023 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 63).
 
Також на а. с. 49 знаходиться копія свідоцтва про шлюб, згідно якого ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 15 листопада 2019 року, в даному шлюбі народжено дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 51) .
Згідно довідки ФОП « ОСОБА_13 » від 22 червня 2021 року, ОСОБА_1 дійсно працює кухарем кухні кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_5 », ФОП « ОСОБА_13 », з 01 квітня 2016 року; з 29 січня 2020 року знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а. с. 52).
На а. с. 90 знаходиться довідка ПрАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормов» від 01 вересня 2021 року № 48, згідно якої ОСОБА_10 постійно працює з 27 липня 2020 року на посаді слюсар-ремонтник 4 розряду в ПрАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормов», його дохід за останні 6 місяців становив 78234,24 грн.
На а. с. 53 знаходиться копія довідки УСЗН Обухівської РДА (Богуславський відділ), що ОСОБА_1 знаходиться на обліку і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно з грудня 2020 року по травень 2021 року.
 
На а. с. 89 знаходиться копія довідки про розмірі сплачених аліментів від 10 вересня 2021 року, згідно якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 аліменти в січні 2021 року в розмірі 2495,71 грн., в лютому 2021 року в розмірі 2331,66 грн., в березні 2021 року в розмірі 2275,06 грн., в квітні 2021 року в розмірі 1425,99 грн., в травні 2021 року в розмірі 3751,06 грн., в червні 2021 року в розмірі 3168,67 грн., в липні 2021 року в розмірі 2515,32 грн., в серпні 2021 року в розмірі 2788,55 грн., станом на 01 вересня 2021 року заборгованість відсутня.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
 
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
 
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
 
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
 
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
 
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
 
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20, провадження № 61-17250св20).
 
Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
 
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
 
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21). 
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
 
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, задовольняючи позов  ОСОБА_2 , встановив, що 16 лютого 2016 року між ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 , та народжені діти - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, на утриманні позивача перебувають двоє дітей від нового шлюбу, і ці обставини виникли після ухвалення рішення Богуславського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року.
 
Зазначене вказує на зміну сімейного стану позивача, яке існувало до ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання його дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до її повноліття, та необхідність понесення витрат на утримання ще двох малолітніх дітей, що народжені в іншому шлюбі.
 
На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивачем надано належні та допустимі докази щодо зміни його сімейного стану.
 
Доводи апеляційної скарги, що в основу рішення судом було покладено розрахунок отриманої позивачем заробітної плати за відрахуванням оплати комунальних послуг, висновків суду про зміну сімейного стану та в зв`язку із цим погіршення матеріального становища, висновків суду першої інстанції не спростовують.
 
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що в порівнянні з 2016 роком заробітна плата позивача зросла, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях і не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин про зміну сімейного стану позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на правову позицію Верховного Суду в постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), відповідно до якої батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
 
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21), що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
 
Під час розгляду даної справи, судом першої інстанції встановлено, що сума, яка залишається у позивача після сплати аліментів та оплати комунальних послуг, становить 8849,61 грн., що становить на одного члена сім`ї позивача 2212,40 грн., в той час як середньомісячний розмір сплачуваних позивачем аліментів складає 3064,69 грн., а відтак баланс інтересів дітей, народжених у новому шлюбі, та дитини від попереднього шлюбу, на утримання якої стягуються аліменти рішенням суду, є очевидно порушеним.
 
Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.
 
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що з урахуванням принципу змінюваності розміру аліментів, у випадку виникнення обставин, визначених ч. 1 ст. 192 СК України як підстави для збільшення розміру аліментів, ОСОБА_1 також може звернутися до суду із відповідним позовом.
 
Доводи апеляційної скарги, що зміна розміру аліментів, визначених рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, висновків суду першої інстанції не спростовують та відхиляються апеляційним судом.
 
Апеляційний суд не приймає посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03 червня 2020 року в справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року в справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св18) як нерелевантні, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 192 СК України зміна сімейного стану позивача є самостійною підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів.
 
Спростовуються наявними в справі доказами доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а народження двох дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Так, судом першої інстанції було встановлено, що після стягнення аліментів у позивача в іншому шлюбі було народжено двоє дітей, що потягло витрати на їх утримання та погіршення матеріального становища, як наслідок діти від другого шлюбу мають менше матеріальне забезпечення ніж дитина від першого шлюбу. 
 
Виходячи з вищевикладеного, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, про незаконність і необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, неврахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду, неповне встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, та недослідження відповідних доказів.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Судді :                                                                                              Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                          Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                          Яворський М.А.