ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 вересня 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 393/133/21
провадження № 22-ц/4809/1246/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий колос -2012»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос – 2012» на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області (суддя Рачкелюк Ю. В.) від 28 квітня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та обставин справи
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос-2012» (далі – ТОВ «Золотий колос-2012») про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
В обґрунтування позову зазначив, що 20 квітня 2016 року між ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є позивач, та ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» нібито було укладено договір оренди землі площею 9,55 га, кадастровий номер: 3523486900:53:000:0001, на підставі якого 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною С. С. зареєстровано право оренди. 
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» з позовом про визнання договору оренди від 20 квітня 2016 року недійсним у зв`язку із запереченням ним факту підписання договору, що підтверджується висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №4822/4823/20-27 від 18 грудня 2020 року, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі від 20 квітня 2016 року виконаний не самим ОСОБА_2 , а іншою особою. 
Відтак цей правочин не містить волевиявлення власника земельної ділянки на укладення договору, що, відповідно, вказує на його неукладеність. Тому, земельна ділянка позивача знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав, що перешкоджає позивачу у розпорядженні та користуванні нею.
Посилаючись на ці обставини ОСОБА_1 просив суд першої інстанції зобов`язати ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ним земельною ділянкою площею 9,55 га, кадастровий номер: 3523486900:53:000:0001, що знаходяться в фактичному користуванні ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012», шляхом повернення вказаної земельної ділянки у користування і розпорядження позивача та скасувати державну реєстрацію прав про право оренди ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» на земельну ділянку площею 9,55 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, запис про інше речове право 14298241 від 21 квітня 2016 року.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року позов  ОСОБА_1 задоволено, а саме: 
зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні земельною ділянкою площею 9,55 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001, що знаходяться в фактичному користуванні ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012», шляхом повернення земельної ділянки площею 9,55 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001 у користування і розпорядження ОСОБА_1 , якому вона належить на праві приватної власності; 
скасовано державну реєстрацію прав про право оренди ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» на земельну ділянку площею 9,55 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про інше речове право земельної ділянки площею 9,5523 га, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, номер 14298241 від 21 квітня 2016 року приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиної Світлани Станіславівни, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію, індексний номер 29392299 від 24 квітня 2016 року. Крім того, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» на користь ОСОБА_1  2 724,00 грн. витрат по сплаті судового збору. 
    Суд дійшов висновків, що між  ОСОБА_2  і ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» права та обов`язки за договором оренди вказаної земельної ділянки № б/н від 20 квітня 2016 року не виникли через неукладеність договору, а тому усунення перешкод у користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом витребування її у відповідача ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» та повернення її власнику є належним і ефективним способом захисту порушених прав позивача.Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на підставі неукладеного договору на спірну земельну ділянку за відповідачем не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В поданій до суду апеляційній сказі ТОВ «Золотий колос - 2012» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що ухваливши рішення про задоволення позову та поклавши на відповідача компенсацію витрат позивача по сплаті судового збору, суд не розібрався в питанні кількості позовних вимог та обґрунтованості розміру сплаченого позивачем судового збору, безпідставно стягнув з відповідача судовий збір у завищеному розмірі. Відповідач визнає, що договір оренди землі був підписаний не ОСОБА_2 , а його дружиною – ОСОБА_3 , але з його згоди. При цьому відповідач вважає взяті судом до уваги докази (висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи та довідку Новгородівської районної лікарні), на підставі яких суд встановив, що договір оренди землі від імені орендодавця підписаний іншою особою, неналежними доказами.
Крім того, відповідач вважає, що він не вчиняв жодних дій, які б порушували права власника землі. 
На додачу відповідач вказав, що суд, скасовуючи державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, застосував закон всупереч висновкам Великої Палати Верховного Суду. 
Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Вербицький В. В. висловив заперечення проти доводів та вимог відповідача. Зокрема, він вказує, що будь-які заперечення відповідача проти доказів, які підтверджують, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди земельної ділянки, не заслуговують на увагу так, як відповідач сам визнає цю обставину. Суд правильно встановив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не має правових підстав володіння і користування земельною ділянкою, яка належить позивачу. На думку позивача правильно застосував закон. 
    Позиції учасників справи, висловлені у судовому засіданні 
Відповідач повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судової повістки) № 2500800191637, однак представник відповідача в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки.
Позивач та його представник – адвокат Вербицький В. В. підтримали доводи апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, та підстави для відкладення розгляду відсутні, а тому суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача.
Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:
Згідно з договором оренди землі від 20 квітня 2016 року, сторонами якого вказано ОСОБА_2 (орендодавець за договором) та ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС-2012» (орендар за договором), об`єктом оренди є земельну ділянку площею, 9,5523 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001, строк оренди становить 10 років.
Однак підпис у цьому договорі від імені ОСОБА_2 виконано не самим ОСОБА_2 , а іншою особою.
21 квітня 2016 року приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишина С.С. внесла запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 9,5523 га на підставі договору оренди землі № б/н від 20 квітня 2016 року згідно з умовами якого орендодавець ОСОБА_2 передав орендарю ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС – 2012» вказану земельну ділянку строком на 10 років. 
19 квітня 2019 року ОСОБА_2 .
Після відкриття спадщини щодо земельної ділянки площею, 9,5523 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Тарасівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523486900:53:000:0001, право власності на неї в поряду спадкування перейшло до ОСОБА_1 (позивача по справі).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).
Підстави звільнення від доказування у цивільному судочинстві визначені ст. 82 ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників, а згідно з ч. 4 цієї ж статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року, яке набрало законної сили 14 квітня 2021 року, у справі № 393/664/17 за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС-2012» про визнання договору оренди землі від 20 квітня 2016 року недійсним встановлено, що ОСОБА_2 не підписував договір оренди землі від 20 квітня 2016 року з ТОВ «ЗОЛОТИЙ КОЛОС-2012», а відтак цей правочин не є вчиненим (с. 43 – 45).
Крім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідача, йому самому відомо і він визнає, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі оренди землі від 20 квітня 2016 року виконано не ним особисто, а іншою особою.
У зв`язку з цим та відповідно до приписів частин 1, 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню, а тому доводи відповідача про недопустимість використання як доказу висновку експерта за наслідками почеркознавчої експертизи від 18 грудня 2020 року № 4822/4823/20-27 (с. 49 – 52) та довідки Новгородківської ЦРЛ (с. 53) не спростовують правильність встановлення цієї обставини судом першої інстанції.
Встановивши, що позивач володіє і користується земельною ділянкою з кадастровим номером 3523486900:53:000:0001, яка належить позивачу, на підставі договору оренди землі від 20 квітня 2016 року, який не підписано орендодавцем ОСОБА_2 , суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку, що цей договір є неукладеним, а отже не породжує для його сторін цивільні права та обов`язки, які можуть виникати на підставі договору оренди землі. 
Такий висновок суду ґрунтується на повному з`ясуванні обставин справи та правильному тлумаченні судом норм ст. 6, ч. 3 ст. 203, ст. ст. 205, 207, 627, 638 ЦК України та ст. ст. 2, 4, 5, 6, 13, 14, 16 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на 20 квітня 2016 року, та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
Інших підстав для користування земельною ділянкою позивача відповідач в суді не навів.
За таких обставин суд першої інстанції правильно виснував, що право позивача на земельну ділянку порушив саме відповідач.
У п. 7.27 згаданої постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року № 145/2047/16-ц Суд вказав: «Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97))».
У справі, яка переглядається судом в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 пред`явив негаторний позов до відповідача, який фактично користується його земельною ділянкою за відсутності для того установлених законом підстав.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки позивач правильно обрав спосіб захисту свого права, який передбачений законом.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача з посиланням на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2018 року № 915/127/18, про неналежність такого способу захисту прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020, ст. 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.
Так відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, наразі чинна норма ч. 3 ст. 26 Закону № 1952  визначає одним із можливих способів захисту права - скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, якщо наявність такого запису порушує права позивача.
Як позивач, так і суд першої інстанції врахували зміни в законодавстві України, а тому суд ухвалив в цій частині правильне рішення про скасування реєстрації права оренди земельної ділянки, яке зареєстровано за відповідачем. 
При цьому з метою конкретизації скасованої судом реєстрації права суд навів у своєму рішенні номер запису про таке право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, що не може розцінюватися, як застосування неправильного способу захисту права.
Що ж до доводів відповідача про допущену судом помилку при розподілі судових витрат, то вони є слушними.
Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду позивач заявив дві позовні вимоги немайнового характеру: про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та похідну від неї вимогу про скасування державної реєстрації права оренди.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подається фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). 
Судовим збором оплачується кожна позовна вимога. З урахуванням того, що станом 01 січня 2021 року в Україні прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено у розмірі 2270 грн, то судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру становить 908 грн, а за дві такі вимоги – 1816 грн.
Натомість задовольнивши дві позовні вимоги немайнового характеру, суд першої інстанції помилково присудив з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2724 грн.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з цим оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судового збору з ухваленням нового рішення.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий колос - 2012» задовольнити частково.
Рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2021 року в частині розподілу судових витрат змінити, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Зодотий колос – 2012» на користь ОСОБА_1 компенсації витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 1816,00 грн.
В інших частинах оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 08 жовтня 2021 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. І. Мурашко