ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року          м. Дніпро         Справа №  904/4530/21

Центральний    апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий    суддя - Вечірко І.О. (доповідач), судді – Коваль Л.А., Мороз В.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2021р. (повний текст складено 12.07.2021р., суддя - Назаренко Н.Г., м. Дніпро)    у справі № 904/4530/21 
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро
до Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення плати за користування вагонами в сумі 2 900,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

                              1. Короткий зміст    рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської    області від 12.07.2021р. у справі                   № 904/4531/21 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 2 900,28 грн. плати за користування вагонами, 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу  до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником – ПрАТ «Інгулецький ГЗК» і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу. В свою чергу, відповідачем наявними матеріалами справи не доведена відсутність своєї вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення. 
    2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської    області від 12.07.2021р., в задоволенні позовних вимог відмовити.
2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає оскаржуване рішення суду таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, ґрунтуючись на висновках, зроблених після неповного та необ`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що позивачем до позовної заяви не було додано витягів з книг повідомлень за період дії наказів про затримку вагонів на підходах до станції Інгулець на станціях Гейківка, Кривий Ріг – Західний» за період з 08.11.2020 року по 12.11.2020р. відповідно, позивачем не було доведено  факт скупчення вагонів, які простоювали на станції призначення Інгулець у період дії наказів, з вини відповідача, що стало причиною затримки вагонів на станціях підходу. Також, позивачем не долучено доказів щодо повноваження осіб, які підписали накази про затримку вагонів по станціям Гейківка, Кривий Ріг – Західний,  а судом не встановлено повноваження осіб, що підписали спірні накази. Господарський суд Дніпропетровської області при прийнятті оскаржуваного рішення не приділив уваги наявним доводам відповідача у їх сукупності, не здійснив належного аналізу документального обґрунтування відсутності вини ПрАТ «ІНЗГК», що стало наслідком задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. 
2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
          Позивач  не скористався своїми процесуальними правами та не направив суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.           
 3. Апеляційне провадження.
           3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.09.2021р. поновлено строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію оскаржуваного судового рішення на час розгляду апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.
Згідно із накладними, які наявні в матеріалах    справи, у листопаді    2020 року на адресу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» (далі    -    відповідач)    прийняті до перевезення порожні вагони.
У зазначених накладних вказана станція призначення – Інгулець Придніпровської залізниці.
Відповідно до актів загальної форми ГУ-23, які наявні    в матеріалах    справи, оформлених станцією призначення Інгулець, на адресу ПрАТ «Інгулецький гірничо - збагачувальний комбінат» прибули вагони, які  своєчасно не забрані ним на свою під`їзну колію.
На шляху прямування поїзда на підставі наказів    № 708 від 09.11.2020, №№ 710, 723 та    724    від    11.11.2020    затримані вагони    на станціях Гейківка, Кривий Ріг-Західний Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх станцією Інгулець Придніпровської залізниці з причини скупчення вагонів на станції Інгулець Придніпровської залізниці, що прибули на адресу ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником – ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу.
За наведеним фактом станціями затримки вагонів Кривий Ріг-Західний, Гейківка Придніпровської залізниці у порядку, передбаченому п.п. 9, 10 Правил користування вагонами та контейнерами п.9 Правил зберігання вантажів складено: акти про затримку вагонів форми ГУ-23: № 4324, 4291, 4287, 4288, 4279, 4281 в    період    з    09.11.2020 по    14.11.2020; акти про затримку вагонів форми ГУ-23а: №№ 30, 31 від    09.11.2020, №№32, 33, 174, 165 від 11.11.2020. 
На підставі ст. 42 Статуту залізниць України, якою передбачено, що залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ї години наступного дня, позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність залізниці передати вагони, щодо яких складено вищевказані акти загальної форми про затримку вагонів на станції призначення, на під`їзну колію відповідача.
Враховуючи викладені обставини, позивачем розраховано та заявлено до стягнення плату за користування вагонами у загальній сумі 2 900,28 грн., яка включена до відомості плати за користування вагонами (ф. ГУ-46) №№ 11119617, 11119618, 12119619, 12119620, 12119634, 15119649, 15119655, 16119658, 20119680, 15119656, 14119647.
Позивач зазначає, що відповідач плату за користування вагонами у розмірі 2 900,28 грн. не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом за захистом своїх прав.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.
Частиною  1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною  5 ст. 307 ГК України, що кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, визначено, що  умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Згідно з положеннями статей 3, 8 Закону України «Про залізничний транспорт» № 273/96-ВР від 04.07.1996р. законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства    залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно із ст. 17 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 (далі по тексту – Статут залізниць України) перевезення вантажів залізничним транспортом організовується на договірних засадах.
Статтею 71 Статуту залізниць України встановлено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Подача і забирання вагонів, а також маневрова    робота на    залізничних коліях,    що належать    підприємствам,    здійснюються    їх локомотивами. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію                   залізничної                   колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Матеріалами справи підтверджується укладення між АТ "Укрзалізниця" та ПрАТ "Інгулецький ГЗК" договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ "Інгулецький ГЗК", яка примикає до станції Інгулець Регіональної філії "Придніпровська залізниця  АТ "Укрзалізниця" № ПР/М-20240/НЮдч від 20.03.2020р.  
На кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 863/5084 (зі змінами та доповненнями).
Приписами ст. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна є одночасно договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. 
Відповідно до положень ст. ст.    46, 47 Статуту залізниць України, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.
Згідно   з   частинами   1,   2   статті   119   Статуту   залізниць   України   за      користування   вагонами   і   контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.
Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.
Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та    хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
Правилами користування вагонами та контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. № 113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999р. за № 165/3458, встановлено порядок і умови обліку і нарахування плати за користування вагонами, а саме:
- п.3: "Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за відомістю плати за користування вагонами ф.ГУ-46, відомістю плати за користування контейнерами ф.ГУ-46к, які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів ф.ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, актів про затримку ф.ГУ-23а, актів загальної форми ГУ-23... ";
- п.4: "Відомості плати за користування вагонами складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами";
- п.6: "Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника";
- п.8: "У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери";
- п.9: "Про затримку вагонів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ";
- п.10: "Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акту про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" на станцію призначення. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом...) ";
- п.12: "Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. При цьому, час до 30 хвилин не враховується, а час 30 хвилин і більше враховується як повна година".
Порядок нарахування збору за зберігання вантажу визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за № 866/5087.
Пунктом 4 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту від 21.11.2000р.                №                644,                зареєстрованих                в                Міністерстві юстиції    24.11.2000р. за    №    864/5085    (далі – Правила) встановлено, що відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.
Відповідно до п. 16 Правил користування вагонами і контейнерам вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами: 
а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 
б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів  і контейнерів на фронти навантаженні (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається договором між залізницею і вантажовласником; 
в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Причина звільнення від плати за користування вагонами  і контейнерами зазначається у графі «Примітки» відомості плати за користування вагонами (контейнерами).
Як вбачається з матеріалів справи, за залізничними накладними, що містяться в матеріалах справи у листопаді 2020 року на адресу ПрАТ «Інгулецький ГЗК» прийняті до перевезення порожні вагони.  
В перевізних документах станцією призначення визначено станцію Інгулець регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
У зв`язку з прибуттям порожніх власних вагонів на адресу ПрАТ «ІНГЗК» та несвоєчасним забиранням вагонів з колій станції призначення, що призвело до зайнятості колій, станцією призначення Інгулець, у порядку передбаченому пунктами 8 Правил користування вагонами та контейнерами, складено акти загальної форми ГУ-23, які містяться в матеріалах справи. 
      Відповідно до статті 46 Статуту, одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
В подальшому, станцією призначення Інгулець Придніпровської залізниці нарахована плата за користування спірними вагонами згідно відомостей форми ГУ-46 №№11119617, 11119618, 12119619, 12119620, 12119634, 15119649, 15119655, 16119658, 20119680, 15119656, 14119647 на загальну суму 2 900, 28 грн. 
Доказів сплати відповідачем нарахованої плати за користування вагонами матеріали справи не містять. 
Внаслідок затримки вагонів, на станції призначення Інгулець  і на підході до неї, з вини відповідача була знижена пропускна спроможність для перевезень та руху інших поїздів.
Пунктом 9 Правил встановлено, що про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ. Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці.
Колегія суддів зазначає, що зайнятість приймально-відправних колій на станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер залізниці з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку Укрзалізниці і власних вагонів з вантажем на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з відповідачем, обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.
Приймання поїздів на станцію має проводитись тільки на вільні колії, які призначені для цього технічно-розпорядчим актом станції (п.п. 14.2.1 п. 14.2 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 31.08.2005р. № 507).
Наявність тимчасово вільних колій на станції - це звичайний виробничий процес роботи станції, передбачений нормами Статуту залізниць  України.
Колегія суддів    апеляційного господарського суду зазначає, що на станції призначення, крім зайняття колій під технологічними операціями з вагонами, має бути забезпечено і наявність вільних колій, що визначається технічно-розпорядчим актом станції, разом з цим, зазначене не спростовує вини відповідача, якщо він допустив скупчення вагонів на станції призначення внаслідок бездіяльності у їх забиранні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.06.2018р. у справі          № 904/7535/17 та колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020р. у справі № 908/1925/19, від 23.06.2020р. у справі       № 908/1746/19, від 06.04.2020р. у справі № 908/1417/19.
Приписами п. 46 Статуту залізниць України на одержувача покладено обов`язок прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
Таким чином, враховуючи наведені положення п. 46 Статуту залізниць України терміни «безоплатного зберігання вантажів у вагонах, що надійшли на адресу одержувача, на коліях залізниці» та «безоплатного користування місцем загального користування на залізниці» охоплюються періодом у часі з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.
Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтранспорту України від 21.11.2000р. № 644 визначено порядок зберігання вантажів та нарахування у зв`язку із цим відповідного збору. 
Термін граничного зберігання починається з моменту вивантаження вантажу (контейнера з вагона) засобами залізниці або з моменту подачі вагона під вивантаження засобами одержувача. Якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені п. 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу (п. п. 4, 5   Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Мінтранспорту України від 21.11.2000р. № 644).
Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) сплачується після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом, визначеним у Тарифному керівництві № 1, затвердженому наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009р. №317.
Зважаючи на наведене, апеляційний господарський суд зазначає, що обов`язок щодо сплати збору за зберігання вантажів покладається на одержувача (вантажоодержувача, вантажовласника) у разі, якщо ним було допущено прострочення у вивезенні вантажу з місця загального користування в межах терміну безоплатного користування (п. 5 Правил зберігання вантажів), та у разі затримки залізницею вантажів у вагонах з вини одержувача незалежно від місця затримки зі спливом терміну безоплатного зберігання (п. 8 Правил зберігання вантажів).
При цьому, нарахування одержувачу збору за зберігання вантажу у вагонах незалежно від місця їх затримки за весь період затримки понад термін безоплатного користування здійснюється залізницею за регульованим тарифом за фактом затримки вагонів, що слідують за адресою одержувача, якщо така затримка сталася з вини одержувача.
Водночас, загальні норми п. 46 Статуту залізниць України та п. 8 Правил зберігання вантажів, що передбачають право залізниці на нарахування одержувачу збору за зберігання вантажу за регульованим тарифом, застосовуються незалежно від місця затримки вантажу, за умов доведення вини одержувача у такій затримці.
Актами загальної форми підтверджується факт скупчення вагонів на станції призначення Інгулець  з вини ПрАТ «Інгулецький ГЗК».
Матеріали справи свідчать про те, що затримка вагонів на станції призначення відбулась через скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв`язку з неприйняттям вантажовласником (відповідачем) і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок залізниці враховувати наявність чи відсутність проміжків часу, протягом яких та чи інша колія ставала вільною, та час знаходження вагонів під технологічними операціями при видачі наказу про затримку не передбачені жодним законодавчим актом, як і жодним нормативним актом чи будь-яким іншим документом не передбачено, що за умов проведення технологічних операцій по прибуттю та відправленню поїздів всі колії станції повинно бути зайнято. Змістом Договору    такого обов`язку також не передбачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що          кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення  на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача у зв`язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПрАТ «Інгулецький ГЗК».
За наведених обставин судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги про стягнення з відповідача плати  за користування вагонами в розмірі 2   900, 28 грн. 
Доводи ПрАТ «Інгулецький ГЗК» щодо неподання позивачем витягів з Книг повідомлень за період дії наказів про затримку вагонів на підходах до станції Інгулець відхиляються колегією суддів апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції було правомірно встановлено, що залізниця своєчасно повідомила відповідача про готовність передати вагони на під`їзну колію відповідача. Відповідні записи були зроблені в Книзі форми ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станції Інгулець Придніпровської залізниці, копія якої міститься  в матеріалах справи. 
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до помилкового рішення суду, ґрунтуючись на висновках, зроблених з неповним та необ`єктивним з`ясуванням всіх дійсних обставин, що мають значення для справи при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався          місцевий господарський суд. 

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.
3.5. Розподіл судових витрат.
          Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275-282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» -     залишити без задоволення. 
Рішення  Господарського суду  Дніпропетровської області  від 12.07.2021 р. у справі                  № 904/4530/21 – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                                 І.О. Вечірко 

Суддя                                                                                                    Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                     В.Ф. Мороз