КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
             Справа № 757/15679/19-ц                              Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Т.В.
  Провадження № 22-ц/824/13795/2021                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 листопада 2021 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                         Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду  м. Києва від 14 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Зазначає, що постановою слідчого прокуратури м.Києва від 13.06.2016р. закрито кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р., яке було внесено за заявою ОСОБА_1 . Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 31.08.2016р. скасовано вказаного постанову слідчого прокуратури м.Києва та направлено матеріали для продовження досудового розслідування. Постановою слідчого прокуратури м.Києва від 27.10.2016р. закрито кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.12.2016р. скасовано вказану постанову та направлено матеріали для продовження досудового розслідування. Постановою слідчого прокуратури м.Києва від 27.05.2017р. закрито кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06.09.2017р. скасовано постанову та направлено матеріали для продовження досудового розслідування. Оскільки протягом трьох років досудове розслідування не здійснюється, йому завдана моральна шкода. ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету на його користь моральну шкоду в розмірі 162 747,00 грн.
Рішенням Печерського районного суду  м. Києва від 14 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність ним незаконної бездіяльності Київської міської прокуратури у проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 42015100000001278 від 15.11.2015р., не надавши належної оцінки наданим ухвалам Печерського районного суду м.Києва, якими скасовувалися постанови слідчого прокуратури  м.Києва. Констатація у судовому рішенні порушення його прав не може бути достатнім і ефективним захистом. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. Під час розгляду даної справи відповідачами не надано жодного доказу того, що бездіяльність Київської міської прокуратури не справила негативний вплив на нього і він не зазнав страждань та приниження. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дішла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого прокуратури м.Києва від 13.06.2016р. закрито кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р., яке було внесено за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 382 КК України.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 31.08.2016р. скасовано вказану постанову слідчого прокуратури м.Києва від 13.06.2016р. та направлено матеріали для продовження досудового розслідування.   Постановою слідчого прокуратури м.Києва від 27.10.2016р. кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р. закрито.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.12.2016р. скасовано постанову слідчого прокуратури м.Києва від 27.10.2016р. та направлено матеріали для продовження досудового розслідування.  Постановою слідчого прокуратури м.Києва від 27.05.2017р. кримінальне провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р. закрито. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 06.09.2017р. скасовано постанову слідчого прокуратури м.Києва від 27.05.2017р. та направлено матеріали для продовження досудового розслідування.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними.  
Отже, відповідно до вказаних норм правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, користуючись своїми процесуальними правами, ОСОБА_1 оскаржував постанови слідчого прокуратури м.Києва про закриття кримінального провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р., згідно з ухвалами від 31.08.2016р., від 20.12.2016р. від 06.09.2017р. Печерським районним судом м. Києва були задоволені скарги  ОСОБА_1 , чим відновлені його права в рамках КПК України. 
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому внаслідок дій або бездіяльності Київської міської прокуратури моральної шкоди.  
Крім того, як вбачається з позовної заяви, як на підставу для задоволення вимог ОСОБА_1 посилався на те, що слідчим не здійснюється проведення розслідування в рамках вказаного провадження вже більше трьох років, до цього часу жодній особі не пред`явлено підозру, чим порушуються його права. 
Разом  з тим, відповідно до наданих до відзиву на позовну заяву документів, за результатами досудового розслідування  28 березня 2018 року слідчим другого слідчого відділу прокуратури м. Києва прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 42015100000001278 від 15.11.2015р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У відзиві на позовну заяву Заступник прокурора міста Києва зазначив, що ухвалами Печерського районного суд м. Києва від 28 лютого 2019 року та від 20 квітня 2019 року скарги ОСОБА_1   та його адвоката на постанову про закриття кримінального провадження від 28 березня 2018 року повернуті.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з їх недоведеністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду  м. Києва від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                     Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.