Справа № 308/10362/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       26 жовтня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Куштана Б.П., Готри Т.Ю.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2021 року у складі судді Бенца К.К., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив :
У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 07.06.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав   ОСОБА_1 , а останній отримав кредит у розмірі 2300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Відповідач  ОСОБА_1  підтвердив свою згоду на те, що підписана  ним заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1  не виконав належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, станом на 30.06.2019 року у розмірі 123635,59 грн., з яких: 2231,46 грн. - заборгованість за кредитом; 121404,13 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом з 07.06.2011 по 31.07.2018, яку АТ КБ   «Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача  ОСОБА_1 .
В ході розгляду справи, 16 березня 2021 р. позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 13239,15 грн., з яких: 2231,46 грн. - заборгованість за кредитом; в т.ч. 2231,46 грн. -заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5244,23 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 5763,46 грн. – заборгованість з пені та понесені судові витрати.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про недоведеність заявленого позову.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З огляду на те, що що предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Ч.2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» звертаючись до суду з даним позовом, посилався на те, що 07.06.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого банк надав   ОСОБА_1 , а останній отримав кредит у розмірі 2300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 30 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору.
Обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.06.2011 року, позивач  надав до позовної заяви: розрахунок заборгованості за договором №б/н від 07.06.2011 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, позивачем долучено до позовної заяви фотокопії документів, які не можуть бути належним доказом, оскільки текст даних документів є абсолютно нечитабельним, з якого неможливо ідентифікувати назву документу та його зміст, фотокопії не може бути досліджені належним чином.
Таким чином неможливо достеменно стверджувати, що подані до позовної заяви нечитабельні фотокопії документів (а.с.7,8) є анкетою-заявою від №б/н 07.06.2011 року ОСОБА_1 та довідкою про умови кредитування, за якими позивач обґрунтовує наявність підстав для задоволення позову та відповідно до яких просить стягнути заборгованість за кредитним договором, оскільки позивачем при звернені до суду не було такі надано, хоча у додатках до позову зазначено.
02.09.2020 року, тобто через рік після подачі позову, в суді першої інстанції позивачем було подано клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до ч.4 ст.83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8 ст.83 ЦПК України). 
Однак, враховуючи, що позивач в порушення приписів ЦПК України не долучив належні докази до позовної заяви, та не повідомив суд письмово про наявність об`єктивних причин з яких доказ не може бути поданий у встановлений законом строк, а подав їх до суду після спливу тривалого часу, відтак подані документи не були прийняті судом першої інстанції, відповідно до приписів ч.8 ст. 83 ЦПК України.
Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України)
Згідно з приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Обов`язок подавати суду всі наявні і в належній формі докази покладається саме на позивача.
Письмовий доказ повинен бути належної якості з метою його використання в цивільному процесі, неможливість прочитати, ідентифікувати текст, з метою доведення якого до суду подається письмовий доказ, рівнозначний відсутності доказу. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що суд не може прийняти до уваги твердження позивача про наявність у сторін договірних правовідносин та наявність у відповідача заборгованості у тій сумі, яка зазначена в позові, оскільки на підтвердження цих обставин позивачем не надано доказу, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н від 07.06.2011 року  на підставі якої у сторін виникли правовідносини і відповідно у відповідача виник обов`язок погашення заборгованості за кредитним договором .
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позові у зв`язку з його недоведеністю, оскільки позивач не долучив до позовної заяви відповідні докази, відтак, не довів наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.06.2011 року, оскільки такий в матеріалах справи був відсутній. Натомість, позивачем було подано фотокопію документу, з якого неможливо встановити ні назву документу ні його зміст.
При цьому, подане позивачем до суду першої інстанції 02.09.2020 року, тобто через рік після подачі позову, клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, вірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки на момент подачі позовної заяви, вказані докази були наявні у позивача, однак, позивач не подав їх до суду у встановлений строк та не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому зазначені докази у встановлений законом строк.
Додані до апеляційної скарги документи також не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги, оскільки на момент подачі позовної заяви, вказані докази були наявні у позивача, однак, позивач не подав їх у встановлений законом строк до суду першої інстанції.
Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,- 
постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 квітня 2021 року, залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2021 року.
Головуючий:
Судді: