ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8736/21 Справа № 201/3719/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2021 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,- 

ВСТАНОВИЛА:

       У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вони мають спільну дитину, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем дитина проживає разом із нею, перебуває на її утриманні та на спільного з відповідачем сина нею було понесено додаткові витрати у загальній сумі 74 485,50 грн.
       Враховуючи вищезазначене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину у сумі 37 242,75 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       Не погодившись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
       В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 
       Відповідач своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.
       Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.
       Так, судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року.
       Установлено, що сторони мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Суд установив, що згідно судового наказу, виданого 19 лютого 2019 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи стягнення з 17 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.
       Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було понесено додаткові витрати на спільного з відповідачем сина у загальній сумі 74 485,50 грн, з яких: 413,05 грн – вартість залізничних квитків за проїзд на західну Україну у квітні 2019 року; 8 400,00 грн – витрати на відпочинок сина у ДЗОВ «Сонячний» з 26 червня 2019 року по 15 липня 2019 року; 9 045,00 грн. – витрати на відпочинок сина у Єгипті з 22 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року; 18 400,00 грн - сума витрат на відвідування дитиною ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Дніпро»; 3 854,00 грн. - сума витрат на придбання жорсткого диску, миші дротової, клавіатури дротової, крісла для дитини; 2 015,00 грн - сума витрат за медичні послуги по встановленню пластини для виправлення прикусу дитині; 32 358,45 грн. – витрати, понесені позивачем на укладення договору страхування життя дитини;
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що витрати понесені позивачем на неповнолітнього сина не належать до додаткових витрат в розумінні ст.185 СК України, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
       В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що спір стосується такої сфери правовідносин, в якій батьки не дійшли спільного рішення щодо утримання неповнолітньої дитини, а тому першочергове значення має надаватися саме найкращим інтересам дитини та створенню умов для її духовного та фізичного розвитку. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно зі ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.
       За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
       Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
       Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
       Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
       Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.
       Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
       Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року (справа №622/373/16-ц, провадження №61-1717св18), виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. 
       Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достовірних та належних доказів, які б свідчили про наявність додаткових витрат на дитину.
       У якості доказів понесених додаткових витрат на дитину позивачем надані копії залізничних квитків, квитанції про сплату за договором страхування, копії про сплату послуг з відпочинку, про сплату послуг за навчання, копії чека про придбання жорсткого диску, миші дротової ігрової, клавіатури дротової, та крісла спрінт.
       Додаткові витрати в позові розраховані наступним чином: 413,05 грн – вартість залізничних квитків за проїзд на західну Україну у квітні 2019 року; 8 400,00 грн – витрати на відпочинок сина у ДЗОВ «Сонячний» з 26 червня 2019 року по 15 липня 2019 року; 9 045,00 грн – витрати на відпочинок сина у Єгипті з 22 грудня 2019 року по 28 грудня 2019 року; 18 400,00 грн - сума витрат на відвідування дитиною ТОВ «Мала комп`ютерна академія ШАГ Дніпро»; 3 854,00 грн - сума витрат на придбання жорсткого диску, миші дротової, клавіатури дротової, крісла; 2 015,00 грн - сума витрат за медичні послуги по встановленню пластини для виправлення прикусу дитині; 32 358,45 грн – витрати, понесені позивачем на укладення договору страхування життя дитини. Загальна сума, яку позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача у якості додаткових витрат становить 37 242,75 грн.
       Щодо вимоги позивача про відшкодування додаткових витрат на придбання жорсткого диску, миші дротової, клавіатури дротової, крісла, колегія вважає, що дані витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Вказані витрати зумовлені потребами дитини в повсякденному побуті та її навчанні, а не особливими обставинами, які визначенні нормою СК України.
       Разом з тим, колегія зауважує, що витрати понесені ОСОБА_1   на навчання у ТОВ "Мала комп`ютерна академія ШАГ Дніпро" не можна вважати додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у вищевказаному навчальному закладі при наявності, можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору даного закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.
       Також, витрати пов`язані із придбанням залізничних квитків на Західну Україну, відпочинку сина в ДЗОВ “Сонячний” та за кордоном у Єгипті не є такими, які були б пов`язані з особливими здібностями дитини чи з необхідністю її лікування. Доказів того, що дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря позивачем не надано. 
       Крім того, колегія, погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, у вигляді сплати за укладений договір страхування життя дитини, так як з наданих позивачем квитанцій про перерахування коштів до ПрАТ “Граве Україна” неможливо встановити за що саме сплачувала грошові кошти позивач. 
       Колегія суддів не приймає до уваги наданий разом з апеляційною скаргою акт виконаних медичних послуг згідно наряду №1235 від 04.09.2020 року на підтвердження понесених позивачем витрат за медичні послуги по встановленню пластини для виправлення прикусу ОСОБА_3 , оскільки даний доказ не був предметом дослідження у суді першої інстанції, а позивач  в свою чергу не надала доказів неможливості подання вказаного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.
       Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що понесені позивачем витрати на неповнолітнього сина не є витратами крайної необхідності чи особливими обставинами, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
       Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2021 року – залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                В.С. Городнича

       Судді:                                                                        О.В. Лаченкова

                                                                               М.Ю. Петешенкова