П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/12225/20	
                                                                                                             
                                                                                                                   Головуючий в І інстанції: Білостоцький О.В.
                                                                                         Дата та місце ухвалення рішення: 30.06.2021 р. м. Одеса
          
                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Стас Л.В.
                                                                   судді – Турецької І.О.

                                               за участю секретаря – Чорби Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, в якому позивач, з урахуванням уточнень, просить суд: визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці звільнити ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2020 року; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці сплатити з 07.02.2017 року по 02.11.2020 року грошове забезпечення у сумі 274142,23 грн.; зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці сплатити одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 39728,65 грн.
22.02.2021 року ОСОБА_1 подана заява про заміну відповідача у справі його правонаступником на Головне управління Національної поліції в Одеській області.
14.04.2021 року, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду, яка занесена до протоколу судового засідання, було замінено відповідача у справі з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці на Головне управління Національної поліції в Одеській області.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці. 
Наказом Управління МВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року № 139 о/с капітана міліції ОСОБА_1 , юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «з» (у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Зазначені обставини встановлені судовим рішенням у справі № 815/5514/16, що набрало законної сили, та не оспорюються учасниками даної справи. 
17.02.2016 року Ліквідаційною комісією УМВС України на Одеській залізниці було прийнято наказ № 1о/с (по особовому складу), яким було частково змінено пункти наказу УМВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року № 139о/с, зокрема, в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , юрисконсульта сектору юридичного забезпечення УМВС України на Одеській залізниці, та вказано вважати останнього звільненим за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року по справі № 815/5514/16, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Одеській залізниці № 1о/с від 17.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року, стягнуто з Управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 06.02.2017 року в сумі 89263,92 грн. 
19.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до голови ліквідаційної комісії УМВС України на Одеській залізниці, в якій просив звільнити його за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 02.11.2020 року та сплатити йому по день звільнення грошове забезпечення за період з 06.02.2017 року по 02.11.2020 року у сумі 274142,23 грн., а також одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 39728,65 грн.
Згідно відмітки на вказаній заяві, заява позивача про звільнення отримана членом ліквідаційної комісії ОСОБА_2 29.10.2020 року.
Позивач вказує, що УМВС України на Одеській залізниці не прийнято рішення про його звільнення за поданою ним заявою, у зв`язку з чим, останній звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці звільнити ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з              02.11.2020 року, а також сплатити грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу при звільненні. 
Вирішуючи справу та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 16.01.2021 року Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці було ліквідовано.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції в Одеській області є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, а тому, для належного відновлення трудових прав позивача необхідно зобов`язати зазначеного суб`єкта владних повноважень розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 19.10.2020 року та не звільнення його зі служби, невиплати відповідних сум грошового забезпечення та грошової допомоги, оскільки зазначену заяву Головне управління Національної поліції в Одеській області не отримувало та не розглядало, а отже, і не порушувало прав позивача в зазначеній частині позовних вимог.
Також, суд першої інстанції зазначив, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не приймалось жодного рішення щодо відмови позивачу у виплаті грошового забезпечення у сумі 274142,23 грн. та одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 39728,65 грн., а тому, такі позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню при вирішенні справи № 420/12225/20.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене. 
Так, за обставин даної справи, позивач, капітан міліції, проходив службу на посаді юрисконсульта сектору юридичного забезпечення Управління МВС України на Одеській залізниці.
Наказом Управління МВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року № 139 о/с позивача звільнено у запас у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), однак, з урахуванням змін внесених до цього наказу 17.02.2016 року, позивача звільнено за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. 
При цьому, судовим рішенням у справі № 815/5514/16, що набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Одеській залізниці № 1о/с від 17.02.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.
Таким чином, з урахуванням судового рішення у справі № 815/5514/16, залишився чинним наказ Управління МВС України на Одеській залізниці від 06.11.2015 року № 139 о/с про звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , юрисконсульта сектору юридичного забезпечення, у запас Збройних Сил за п. 64 «з» (у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Разом з цим, 29.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до голови ліквідаційної комісії УМВС України на Одеській залізниці, в якій просив звільнити його з 02.11.2020 року за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також сплатити грошове забезпечення по день звільнення та одноразову грошову допомогу при звільненні (дата заяви - 19.10.2020 року, заява отримана членом ліквідаційної комісії - 29.10.2020 року).
Водночас, оскільки станом на момент складання позовної заяви (09.11.2020 року), УМВС України на Одеській залізниці не було прийнято рішення про звільнення позивача з ОВС через скорочення штатів за поданою ним заявою, останній звернувся до суду з даним позовом та просив зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці звільнити ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з                 02.11.2020 року, а також сплатити з 07.02.2017 року по 02.11.2020 року грошове забезпечення у сумі 274142,23 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 39728,65 грн.
При цьому, враховуючи, що після подання позову було внесено запис до ЄДРПОУ про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, позивач вважає, що Головне управління Національної поліції в Одеській області має його звільнити з УМВС України на Одеській залізниці за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ з                02.11.2020 року за поданою ним заявою.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається позивачем, останній не був прийнятий на службу в поліцію та будь-яких посад в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області не займав.
Крім того, дії/бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо неприйняття позивача на службу останнім оскаржено не було та таких вимог у даній справі так само не заявлено. 
За таких обставин, а також враховуючи, що позивач у заявленому позові просив саме звільнити його, капітана міліції, з УМВС України на Одеській залізниці через скорочення штатів, колегія суддів погоджується з доводами апелянта - Головного управління Національної поліції в Одеській області, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для зобов`язання ГУ НП в Одеській області звільнити позивача з УМВС України на Одеській залізниці за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у даній справі помилково вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог, оскільки згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Тобто, вихід за межі позовних вимог обумовлений саме необхідністю ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача. 
Однак, відмовляючи у задоволенні заявленого позову щодо зобов`язання відповідача звільнити позивача з УМВС України на Одеській залізниці через скорочення штатів з виплатою грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, та фактично розглядаючи вимоги, які не були заявлені у позові, тобто, виходячи за межі позовних вимог та зобов`язуючи ГУ НП в Одеській області розглянути заяву позивача про звільнення, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував підстави для виходу за межі позовних вимог у даній справі та не визначив, яким чином задоволення позову у визначений судом спосіб призведе до ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у даній справі.
На зазначені обставини звернуто увагу і позивачем в поданій апеляційній скарзі, та останній вказує, що ним подано позов про зобов`язання саме звільнити його з УМВС України на Одеській залізниці та саме таке рішення, на думку позивача, безальтернативно, має бути прийнято відповідачем на підставі судового рішення. 
Враховуючи наведені вимоги ч. 2 ст. 9 КАС України та доводи позивача, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції у спірних правовідносинах не було підстав для виходу за межі позовних вимог та задоволення заявленого позову шляхом зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву                     ОСОБА_1 від 19.10.2020 року по суті заявлених в ній вимог.
Також, враховуючи вимоги заявленого позову саме щодо звільнення з УМВС України на Одеській залізниці через скорочення штатів з виплатою грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, та ті обставини, що позивач не був прийнятий на службу в поліцію та будь-яких посад в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області не займав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково визначив належного відповідача у справі та замінив відповідача УМВС України на Одеській залізниці на ГУ НП в Одеській області, яке фактично, з огляду на вказані обставини, не може бути відповідачем у справі та відповідно позбавлено можливості прийняти рішення щодо звільнення позивача з УМВС України на Одеській залізниці через скорочення штатів, як того просив останній.
Так, в контексті даних спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що частинами другою та третьою статті 81 ЦК України встановлено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права; цим Кодексом встановлюється порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права; порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.
Порядок утворення, реорганізації або ліквідації юридичних осіб публічного права врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166-VI (далі - Закон № 3166-VI) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» від 20.10.2011 року № 1074 (далі - Порядок № 1074).
Частиною першою статті 1 Закону № 3166-VI передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.
Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права (ч. 1 ст. 4 Закону); міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізовуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за погодженням із Прем`єр-Міністром України (ч. 1 ст. 5 Закону).
Згідно пункту першого частини першої статті 13 Закону № 3166-VI, територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до пункту 1 Порядку № 1074, цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.
Пунктом 5 Порядку № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Пунктом 6 Порядку № 1074 визначено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань і функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Таким чином, законодавством передбачено правонаступництво територіальних органів міністерства-юридичних осіб публічного права. 
Виключення становить лише випадок, коли держава відмовляється від виконання функцій та завдань, які виконував орган виконавчої влади, що ліквідовується.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 28.10.2015 року № 878, Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.
Відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті, його засновником являється Міністерство внутрішніх справ України; основний вид діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки; рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймались Міністерством внутрішніх справ України.
З огляду на викладені обставини, держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управлінням МВС України на залізничному транспорті, вказані завдання і функції згідно постанови Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015 року закріплені за Міністерством внутрішніх справ України. 
Відтак, враховуючи характер спірних правовідносин та заявлені вимоги щодо зобов`язання відповідача звільнити позивача з УМВС України на Одеській залізниці через скорочення штатів з виплатою грошового забезпечення по день звільнення та одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем у даній справі має виступати Міністерство внутрішніх справ України, як процесуальний правонаступник Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті.
Висновки суду апеляційної інстанції у даній справі відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 804/8952/15, на які ГУ НП в Одеській області посилалось під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак, які помилково не були враховані судом першої інстанції. 
Що стосується посилань суду першої інстанції на судові рішення у справі 815/5514/16, а також правову позицію, висловлену Верховним Судом в постанові від 21.01.2020 року у справі № 813/4426/16, згідно якої Верховний Суд замінив Управління МВС України на Львівській залізниці на правонаступника ГУ НП у Львівській області та зобов`язав стягнути саме з ГУ НП у Львівській області відповідні суми, колегія суддів зазначає, що у наведених справах вирішувалось питання щодо фінансування виплат, які мають бути проведенні на користь позивачів у зв`язку з незаконним звільненням, не проведенням розрахунку при звільненні. 
Однак, у даній справі позивач просить саме зобов`язати його звільнити. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що наказу про звільнення позивача у 2020 році прийнято не було, а тому, відсутні підстави для стягнення грошового забезпечення по день такого звільнення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та відповідно у даній справі відсутні підстави для вирішення питання щодо фінансування наведених виплат. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ГУ НП в Одеській області може бути відповідачем за заявленим позовом щодо зобов`язання звільнити з УМВС України на Одеській залізниці з виплатою грошового забезпечення по день звільнення та одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний відповідач, та публічно-правовий спір вже вирішено.
Однак, відповідно до вимог ч.ч. 3-7 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
При цьому, головною особливістю апеляційного розгляду є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто, публічно-правовий спір вже вирішено.
Оскільки ст. 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони/залучення другого відповідача, такі дії суд першої інстанції має вчинити до ухвалення рішення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено саме з тих підстав, що відповідач - ГУ НП в Одеській області є неналежним відповідачем у даній справі.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;                      2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до розгляду справи за відсутності належного відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, а апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 08.11.2021 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Л.В. Стас  

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька