УХВАЛА

19 жовтня 2021 року 
м. Київ
справа № 340/1690/20
адміністративне провадження № К/9901/32081/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року 
у справі №340/1690/20
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України 
та Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
28 серпня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №340/1690/20, предметом розгляду якої є:
- стягнення з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 листопада 2015 року по 29 квітня 2020 року включно, в розмірі 302 797 (триста дві тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень 71 коп.;
- зобов`язання Міністерства юстиції України присвоїти йому 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби з 01 травня 2016 року.
- зобов`язання Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити йому надбавку за 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби, з 01 травня 2016 року по 29 квітня 2020 року, з урахуванням раніше нарахованих сум;
- зобов`язання Міністерства юстиції України встановити йому надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 3 відсотків посадового окладу але не більше 50 відсотків посадового окладу з 01 травня 2016 року;
- зобов`язання Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити йому надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 3 відсотків посадового окладу але не більше 50 відсотків посадового окладу з 01 травня 2016 року по 29 квітня 2020 року, з урахуванням раніше нарахованих сум;
- стягнення з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на його користь моральну шкоду за час вимушеного прогулу, в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 09 липня 2015 року по 11 грудня 2016 року включно, в розмірі 98 470 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят) гривень 80 коп., а рішення суду допущено до негайного виконання в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь позивача середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 8205 грн 90 коп.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області     задоволено частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року скасовано та прийнято інше рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що настав внаслідок затримки виконання судового рішення, починаючи з 26 листопада 2015 року по 29 квітня 2020 року включно в розмірі 302 797 (триста дві тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень 71 коп.
В іншій частині адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із прийнятими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2021 року визнано неповажними причини пропуску Південно-Східним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро)   строку на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №340/1690/20, касаційну скаргу залишено без руху.
Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.
На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому заявник просить поновити процесуальний строк.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та Конституції України. Вказано, що лише 22 червня 2021 року Південно-Східне Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), як правонаступник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, отримало повний текст оскаржуваної постанови.
25 червня 2021 року до Верховного Суду Південно-Східним Міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) було подано касаційну скаргу проте, ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2021 року повернуто касаційну скаргу
26 липня 2021 року скаржником було повторно подано касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення однак, ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року повернуто касаційну скаргу.
Заявником вказує, що у зв`язку з різким збільшенням захворюваності на короновірусу хворобу в міжрегіональних управліннях юстиції, було потворно переведено працівників на дистанційну роботу. Внаслідок чого, як зазначає відповідач, виникають складнощі щодо можливості своєчасного процесуального реагування на процесуальні документи та забезпечення самопредставництва інтересів у всіх судових справах.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Поряд з цим суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Водночас, у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність до статті 330 КАС України. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.
Дійсно, відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Проте, клопотання скаржника повинно містити обґрунтування того, що скаржник пропустив, встановлений законом строк на касаційне оскарження, через обмеженнями впровадженими у зв`язку з карантином із наданням відповідних доказів.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та довести ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.
При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже чотири місяці з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №340/1690/20.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі №340/1690/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.
Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак  О.А. Губська