ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/5047/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року (головуючий суддя Олійник В.М.)
в адміністративній справі №160/5047/21 за позовом   ОСОБА_1       до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 05.04.2021 до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 30.11.2020 року №22997-23268/Л-01/8/0400/20;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області період роботи з 01.09.2016 року по 30.10.2020 року у Дитячому туберкульозному санаторії №1 (з 13.12.2019 року комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») зарахувати до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату мені пенсії з моменту звернення за перерахунком пенсії, тобто з 13.11.2020 року, із зарахуванням періоду роботи з 01.09.2016 року по 30.10.2020 року у Дитячому туберкульозному санаторії №1 (з 13.12.2019 року перейменованого в комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням виплачених сум.           Позов обґрунтовано тим, що позивачка перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 10.09.2012 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 13.11.2020 року нею  було подано заяву про перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в «Дитячому туберкульозному санаторії № 1» (перейменованого в КП «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») з 01.09.2016 року до 28.10.2020 року в подвійному розмірі,   однак  відповідач відмовив у  такому перерахунку у  зв`язку  з  відсутністю законних  підстав.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 30.11.2020 року                         №22997-23268/Л-01/8/0400/20;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області період роботи з 01.09.2016 року по 30.10.2020 року у Дитячому туберкульозному санаторії №1 (з 13.12.2019 року комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з моменту звернення за перерахунком пенсії, тобто з 13.11.2020 року, із зарахуванням періоду роботи з 01.09.2016 року по 30.10.2020 року у Дитячому туберкульозному санаторії №1 (з 13.12.2019 року перейменованого в комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») до стажу роботи в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням виплачених сум.           Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною, а Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, не скасовує та не зупиняє її дію, тому у відповідача відсутні правові підстави саме для відмови в застосуванні вказаної статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи з 01.09.2016 до 30.10.2020          р., тобто з урахуванням пільгового обчислення (в подвійному розмірі), та врахуванні цього стажу при обчисленні  пенсії  позивача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що з 1 січня 2004 року приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» не застосовуються в частині обчислення стажу для розрахунку розміру пенсії. Так, п. 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 встановлено, що положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовується лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років, тобто в момент обчислення наявного спеціального стажу для призначення пенсії. З наявних матеріалів справи вбачається, що, по-перше, позивач не отримує пенсію за вислугу років (пенсія за віком призначена з 10.09.2012), по-друге, 11.09.2020 позивач звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії за віком (питання визначення права на пенсію не розглядалось), а отже, позивач помилково наполягає на застосуванні положень ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” при здійсненні розрахунку стажу.          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 10.09.2012 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До призначення пенсії позивач працювала за фахом (лікар) на різних посадах у різних медичних закладах та установах, а з 16.04.2003 року по 30.10.2020 року - у Дитячому туберкульозному санаторії № 1 (з 13.12.2019 року перейменовано в комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради»).
За даними  відповідача страховий стаж позивача становить 55 років 5 місяців 4 дні, в тому числі з урахуванням пільгового обчислення (в подвійному розмірі) періоду роботи в інфекційному закладі сфери охорони здоров`я з 06.02.2003 року до 31.12.2003 року відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а період з 01.01.2004 року по 31.08.2016 року - на підставі рішення суду. Період роботи в інфекційному закладі сфери охорони здоров`я з 01.09.2016 року до 28.10.2020 року зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії в одинарному розмірі, що призвело до суттєвого заниження розміру пенсії.
13.11.2020 року позивач  звернулася до  відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в «Дитячому туберкульозному санаторії № 1» (перейменованого в КП «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради») з 01.09.2016 року до 28.10.2020 року в подвійному розмірі, відповідно до  ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
30.11.2020          року відповідач  листом № 22997-23268/Л-01/8/0400/20 відмовив у такому перерахунку, посилаючись на відсутність для цього законних підстав. 
Вказані  обставини і  стали  підставою для  звернення  до суду.
Судом першої інстанції позовні вимоги задоволені. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, Закону України “Про пенсійне забезпечення”, Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз»
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» визначено, що протитуберкульозні заклади - спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари, санаторії тощо).
Відповідно до роз`яснень МОЗ України №05.03-18-54/973 від 27 січня 2010 року вбачається що «інфекційний заклад (відділення)» - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу - хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить дії потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
Згідно Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» туберкульоз  це інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу, протікає з періодичними загостреннями, рецидивами та ремісіями, вражає переважно найбідніші, соціально дезадаптовані групи населення (біженці, мігранти, особи, які перебувають в установах кримінально-виконавчої системи, особи без постійного місця проживання, алкоголіки, наркомани тощо), спричиняє високу тимчасову та стійку втрату працездатності, вимагає тривалого комплексного лікування та реабілітації хворих. Негативні соціально-економічні наслідки, що спричиняються туберкульозом, дали підстави віднести цю хворобу до групи соціально небезпечних.
Відповідно до переліку особливо небезпечних, інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я № 133 від 19 липня 1995 року, туберкульоз є особливо небезпечною інфекційною хворобою.
У відповідності до роз`яснень Міністерства охорони здоров`я від 15 березня 2004 року № 17-02-08/153, робота, зокрема, у туберкульозних санаторіях вважається роботою у інфекційних закладах (відділеннях).
Згідно записів трудової книжки  з 16.04.2003 р.  позивач  прийнята на посаду лікаря фтизіатра у Дитячому туберкульозному санаторії № 1 (нині перейменовано в комунальне підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради»), а з 01.06.2004 року - переведена на посаду завідуючої відділенням фтизіатричного відділення (з 04.09.2006 року дану посаду перейменовано на «завідувач відділенням, лікар-фтизіатр дитячий»).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.07.2009 року № 514, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2009 року за № 842/16858, затверджено Перелік протитуберкульозних закладів, у відповідності до п. 1.2 якого до таких закладів віднесено санаторно-курортні заклади:          Санаторій (протитуберкульозний, туберкульозний, спеціалізований, спеціальний, у т.ч. дитячий).
Комунальне          підприємство «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради», в контексті ст. 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», здійснює діагностику туберкульозу та надає лікувально-профілактичну допомогу хворим на туберкульоз, тобто є протитуберкульозним закладом.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист у старості.
Відповідно до статті          60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»          від 10.07.2003 р. №1110, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
З метою підтвердження спеціального стажу роботи у протитуберкульозному закладі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», комунальним підприємством «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради», позивачу видано  довідку від 28.10.2020 року № 03/581, яка, зокрема містить відомості про період роботи, підтвердження приналежності закладу до інфекційних закладів сфери охорони здоров`я, зарахування періоду роботи в інфекційному закладі в подвійному розмірі.
Згідно          із частиною 4 статті           24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та          інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
За змістом п. 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». 
Згідно з п. 3 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
При цьому, прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за вказаним Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Враховуючи, що стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною, а Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, не скасовує та не зупиняє її дію, тому у відповідача відсутні правові підстави саме для відмови в застосуванні вказаної статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи з 01.09.2016 до 30.10.2020р., тобто з урахуванням пільгового обчислення (в подвійному розмірі), та врахуванні цього стажу при обчисленні  пенсії  позивача.
Матеріалами справи підтверджується, що  період  роботи позивача  з 01.01.2004 року по 31.08.2016 року, аналогічний спірному періоду з 01.09.2016 року по 30.10.2020          року (однаковий характер виконуваної роботи і займана посада) відповідачем було зараховано до її страхового стажу в подвійному розмірі, а також враховано при обчисленні і перерахунку пенсії. 
Дана обставина встановлена і підтверджена постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 214/3705/17 за  позовом ОСОБА_1 до Криворізького центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про перерахунок пенсії.
Аналогічна  правова  позиція  з  цього  питання  висловлена Касаційним адміністративним судом  у складі Верховного Суду  у  постанові   від  04 грудня 2019 року (справа № 689/872/17, провадження № К/9901/30623/18).
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що  стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є нормою прямої дії, тому розроблення додаткових механізмів для її застосування не потребується.
Отже,  враховуючи  вищевикладене,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  у  відповідача  не  було  підстав  для  відмови у   перерахунку  пенсії з  урахуванням  у  подвійному розмірі  періоду  роботи позивача  у   КП «Криворізький дитячий фтизіопульмонологічний реабілітаційний медичний центр» Дніпропетровської обласної ради», а тому позовні  вимоги підлягають задоволенню.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами позивача та нормами законодавства України, що регулюють дані правовідносини
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 12.10.2021 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складений 21.10.2021.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова