Постанова
Іменем України
 
24 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 755/4704/20
провадження № 61-12449св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 ,
відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Заришняк Г. М., Рубан С. М.,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У березні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом вселення, в якому просили: зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування вказаною квартирою. Виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 18,8 кв. м. Виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 12 кв. м та житлову кімнату площею 11,6 кв. м. Виділити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 10,5 кв. м. Залишити у спільному користуванні сторін інші приміщення: кухню площею 7,8 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, коридор площею 12,5 кв. м, комору площею 1,1 кв. м.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року у складі судді Арапіної Н. Є. позов задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_2 шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Усунуто перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_1 шляхом вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 81,5 кв. м, житловою площею 52,7 кв. м. Виділено ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 18,8 кв. м. Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 12 кв. м та житлову кімнату площею 11,6 кв. м. Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користування житлову кімнату площею 10,5 кв. м. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інші приміщення: кухню площею 7,8 кв. м, вбиральню площею 1,3 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, коридор площею 12,5 кв. м, комору площею 1,1 кв. м. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачам у користуванні правом власності на квартиру  АДРЕСА_1  шляхом обмеження їм доступу до спірного житла, то вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників майна. Враховуючи те, що спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
 
Не погоджуючись з указаним рішенням, 27 квітня 2021 року  ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому послався на те, що він несвоєчасно отримав копію оскаржуваного судового рішення.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було надати докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення. Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, а заявником не надано доказів, що підтверджують дату отримання ним копії оскаржуваного судового рішення. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2021 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року ОСОБА_4 отримав 25 травня 2021 року, проте станом на 30 червня 2021 року не виконав зазначені в ній вимоги, не надіслав до суду докази на підтвердження дати отримання ним копії оскаржуваного судового рішення.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У липні 2021 року ОСОБА_4 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення цим судом норм процесуального права.
 
На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник вказав, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску ним строку на апеляційне оскарження, оскільки не перевірив належним чином і не спростував його доводів щодо несвоєчасного отримання копії оскаржуваного рішення. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 09 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду міста Києва.
 
18 жовтня 2021 року справа № 755/4704/20 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
 
При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.
 
У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
 
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Статтею 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє в відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. 
 
При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку (у разі її не подання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку неповажними).
 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
 
Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
 
Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).
 
Матеріалами цієї справи підтверджується, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 липня 2020 року відкрито провадження у цій справі, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 54-55).
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року позов задоволено (а. с. 119-124).
 
Копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року були направлені учасникам справи листом від 11 березня 2021 року за вих. № 755/4704/20/11506/2021, зокрема відповідачу ОСОБА_4 - за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 125).
 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_4 в матеріалах справи відсутнє.
 
27 квітня 2021 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення місцевого суду разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що він несвоєчасно отримав копію оскаржуваного судового рішення (а. с. 127-132).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, а саме - у зв`язку поданням апеляційної скарги з пропуском строку на апеляційне оскарження заявнику слід було надати докази, що підтверджують дату отримання копії рішення місцевого суду. Також роз`яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню (а. с. 135-136).  
 
Зі змісту вищезгаданої ухвали, копію якої згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення  ОСОБА_4 отримав 20 травня 2021 року (а. с. 138), вбачається, що підстави, вказані заявником у клопотанні про поновлення строку, суд не визнавав неповажними, заяву про поновлення строку по суті не вирішував, строк для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку не встановлював. При цьому суд роз`яснив заявнику, що у випадку невиконання вимог ухвали апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2021 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України (а. с. 139-140). 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 13 травня 2021 року ОСОБА_4 отримав 25 травня 2021 року, проте станом на 30 червня 2021 року не виконав зазначені в ній вимоги не надіслав до суду докази на підтвердження дати отримання ним копії оскаржуваного судового рішення. При цьому підстави для поновлення строку, вказані заявником в апеляційній скарзі, суд не визнавав неповажними, заяву про поновлення строку по суті не вирішував, зазначивши, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, що не відповідає фактичному змісту цієї ухвали (а. с. 135-136).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Таким чином, за встановлених в цій справі обставин Київський апеляційний суд застосував приписи частини четвертої статті 357 та пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, за змістом яких суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, - за відсутності на те правових підстав.
 
Зазначене призвело до порушення передбачених вимогами процесуального законодавства судових процедур, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з неповажними причинами пропуску заявником строку на апеляційне оскарження.
 
За таких обставин оскаржувана ухвала не може вважатися законною та обґрунтованою.
 
За змістом статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої та другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.
 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
 
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).
 
ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» (рішення від 06 грудня 2007 року) зазначив, що якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. 
 
Апеляційний суд не врахував зазначеного та відмовив у відкритті апеляційного провадження без належних правових підстав, що не відповідає принципу верховенства права, а також - порушив право заявника на апеляційне оскарження судового рішення як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.
 
Частиною четвертою статті 406 та частиною шостою статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції (для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 30 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська  	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко  	
 	С. Ю. Мартєв  	
 	В. А. Стрільчук