ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року	Львів	Справа № 260/3115/21 пров. № А/857/18355/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                            Большакової О.О., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 260/3115/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Микуляком  П.П. в м. Ужгород Закарпатської області 25 серпня 2021 року в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, повний текст судового рішення складено 30 серпня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – ОСОБА_1 , позивач), яка діє як законний представник малолітньої дитини ОСОБА_2 (надалі також – ОСОБА_2 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі також – ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач), у якому просила суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області та скасувати рішення №071750003524 від 14.05.2021р. в частині встановлення обмеження у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, при здійсненні перерахунку пенсії по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі Довідки Закарпатської обласної прокуратури № 269-вих.2020 від 28.12.2020;
- зобов`язати відповідача здійснити з 01.10.2020 року перерахунок та виплату позивачу пенсії по втраті годувальника, призначену доньці ОСОБА_2 , у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати згідно з Довідкою Закарпатської обласної прокуратури № 269-вих.2020 від 28.12.2020 року без обмеження її граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Закарпатській області щодо обмеження пенсії її максимальним розміром при здійсненні перерахунку пенсій ОСОБА_2 , по втраті годувальника з 01.10.2020.
Зобов`язано відповідача здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 , у розмірі 60% від суми заробітної плати померлого батька, відповідно до довідки про розмір заробітної плати Закарпатської обласної прокуратури №269-вих.2020 від 28.12.2020, без застосування обмежень її максимального розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, тому просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо обґрунтованих підстав для здійснення перерахунку призначеної пенсії на підставі Довідки Закарпатської обласної прокуратури № 269-вих.2020 від 28.12.2020. Також, підставою для відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивачу слугувала невідповідність поданої довідки належній формі документів фінансового характеру. Відповідач вважає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції повинен був врахувати правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладені у рішенні від 14.09.2020 та постанові від 20.01.2021 у справі 560/2120/20.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» (надалі також – Закон №1697-VII) призначена і виплачується пенсія у зв`язку із втратою годувальника на неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за померлим чоловіком ОСОБА_3 (надалі також – ОСОБА_3 ).
07 травня 2021 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про перерахунок зазначеної пенсії по втраті годувальника, до якої було додано довідку Закарпатської обласної Прокуратури від 28 грудня 2020 року №269-вих.2020 від 28.12.2020 про заробітну плату покійного чоловіка ОСОБА_3 .
Листом №3153-2995/С-02/8-0700/21 від 06.07.2021 відповідач повідомив позивачку про те, що 17 травня 2021 року було здійснено перерахунок за поданою довідкою №269-вих.2020 від 28.12.2020р. та у відповідності до абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, відтак розмір пенсії з 01.07.2021 року становить 18540,00 грн.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норма про обмеження максимального розміру пенсії поширюються на пенсії, що призначаються працівникам прокуратури згідно Закону №1697-VII, та не може застосовуватися до пенсій у зв`язку з втратою годувальника, що призначені членам сім`ї померлого годувальника, розмір яких визначається частиною дев`ятнадцятою статті 86 Закону №1697-VII виходячи із відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зазначив, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 1058-IV).
За змістом статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Закон №1697-VII є спеціальним та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Цей Закон визначає лише умови пенсійного забезпечення прокурорів, в тому числі і право на пенсію у разі втрати годувальника та не регулює порядок призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, а також інші умови пенсійного забезпечення.
Згідно з частиною дев`ятнадцятою статті 86 Закону №1697-VI пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім`ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім`ї. До непрацездатних членів сім`ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як встановлено судом та не заперечує відповідач, донька позивачки набула право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника її покійного батька ОСОБА_3 , яке в свою чергу і було реалізоване з 01.10.2020 року, однак і застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, передбаченого частиною п`ятнадцятою статті 86 Закону №1697-VII, що підтверджується протоколом перерахунку від 11.05.2021 року. (а.с.19)
Так, абзацом 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
На переконання суду, вказана норма поширюються на пенсії, що призначаються працівникам прокуратури згідно Закону №1697-VII, та не може застосовуватися до пенсій у зв`язку з втратою годувальника, що призначені членам сім`ї померлого годувальника, розмір яких визначається частиною дев`ятнадцятою статті 86 Закону №1697-VII виходячи із відсоткового розміру середньомісячного заробітку годувальника.
При цьому, жодних обмежень до виплати такої пенсії згадана вище норма не містить.
Аналізуючи норми статті 86 Закону №1697-VII, колегія суддів дійшла висновку, що абз.6 ч.15 має смисловий зв`язок з частинами першою - чотирнадцятою даної статті, які регулюють порядок призначення пенсій за вислугу років та по інвалідності. При цьому законодавча конструкція ст.86 Закону №1697-VII в цілому виокремлює питання призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника в окрему частину дев`ятнадцяту, яка не пов`язана з частиною п`ятнадцятою, а тому обмеження щодо максимального розміру пенсії не може бути застосовано до осіб, яким призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі № 591/1135/17.
У розрізі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , це малолітня донька померлого батька, яка має право на передбачену ч.19 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 60% його середньомісячного заробітку, без застосування обмежень максимального розміру пенсії.
Щодо покликань відповідача на пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів» (надалі також – Постанова № 1155) відповідно до якого зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що визначені Законом України «Про прокуратуру», то апеляційний суд відхиляє такі з огляду на наступне.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 640/969/20 визнано протиправним та нечинним пункт 7 Постанови № 1155. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 вказане рішення залишеною без змін.
Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2021 у справі № 640/969/20, яким визнано протиправним та нечинним пункт 7 постанови № 1155, набуло законної сили. Отже, наведені в апеляційній скарзі аргументи відповідача про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу з посиланням на пункт 7 Постанови № 1155 є недоречними.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання ГУ ПФУ в Закарпатській області на невідповідність форми довідки Закарпатської обласної прокуратури з огляду на таке.
18 лютого 2020 року Офіс Генерального прокурора звернувся до Міністерства соціальної політики України з листом №21-698вих20 для погодження порядку проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-р(ІІ)/2019.
У додатку 1 до вказаного листа визначено форму довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій. Листом від 21.02.2020р. за № 2690/0/2-20/54 Міністерство соціальної політики України погодило порядок дій, запропонований у листі Офісу Генерального прокурора від 18.02.2020 №21- 698вих20.
Надана довідка прокуратури відповідає встановленій формі, складена на бланку органу прокуратури, містить обов`язкові реквізити (дату та вихідний номер), підписана посадовими особами, підпис яких скріплений гербовою печаткою, містить інформацію про назву та розмір складових заробітної плати (грошового забезпечення) за аналогічною посадою, зазначено прізвище, ім`я та по-батькові особи, які видано таку довідку.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що вказана довідка є належним та достатнім доказом розміру заробітної плати працівника прокуратури за аналогічною посадою та саме на її підставі має бути проведений перерахунок пенсії.
Водночас, слід зазначити, що невідповідність форми наданої для перерахунку пенсії довідки не була підставою для відмови у такому перерахунку.
Більше того, листом №3153-2995/С-02/8-0700/21 від 06.07.2021 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило позивача про те, що 17 травня 2021 року було здійснено перерахунок саме за поданою довідкою №269-вих.2020 від 28.12.2020. Таким чином, апеляційні доводи відповідача суперечать матеріалам справи та діям самого відповідача.
Апеляційний суд звертає увагу, що предметом позову є перерахунок пенсії по втраті годувальника. Отже, правовідносини у зразковій справі № 560/2120/20 та в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 не є подібними, оскільки позивачі заявили різні за змістом позовні вимоги, а правовідносини в цих справах регулюються різними нормами права, вимога визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Закарпатській області щодо обмеження пенсії її максимальним розміром при здійсненні перерахунку пенсій ОСОБА_2 по втраті годувальника не є передчасною, як вважає відповідач, оскільки ГУ ПФУ в Закарпатській області листом №3153-2995/С-02/8-0700/21 від 06.07.2021 повідомило позивача, що у відповідності до абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, відтак розмір пенсії з 01.07.2021 року становить 18540,00 грн.
Отже, наведене свідчить, що посилання відповідача на справу № 560/2120/20 також є недоречним.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій ГУ ПФУ у Закарпатській області щодо обмеження пенсії її максимальним розміром при здійсненні перерахунку пенсій ОСОБА_2 по втраті годувальника з 01.10.2020.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. 
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 260/3115/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 16.12.2021