УХВАЛА

22 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 761/30677/21
адміністративне провадження № К/9901/40514/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача                    Бевзенка В.М.,
суддів:                              Кравчука В.М., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу адвоката Янчука Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі № 761/30677/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про скасування постанов,
УСТАНОВИВ:
У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Київської міської державної адміністрації (далі - відповідач), у якому просив:
- скасувати дев`ять постанов про накладення адміністративного стягнення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2021, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 позов повернуто.
Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач в особі адвоката Янчука Олександра Сергійовича, оскаржив їх у касаційному порядку.
У касаційній скарзі, скаржник зазначає, що під час прийняття оскаржуваних ухвали та постанови у цій справі, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд дійшов такого висновку.
Статтею 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Так, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2021, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 позов у цій справі повернуто позивачеві відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Надаючи належну оцінку доводам касаційної скарги, слід зазначити таке.
Щодо сплати судового збору за подачу позову у цій справі.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VІ).
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом № 3674-VІ (частина перша та друга статті 1 Закону № 3674-VІ).
Відповідно до статті 4 Закону № 3674-VІ, за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).
Частиною четвертою статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.
Втім, Суд звертає увагу, що з 11.11.2011 набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом № 3674-VI.
Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).
Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI, не передбачає.
З наведеного видно, що особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.
Так, при ухваленні оскаржуваних рішень суди правильно враховали постанову Великої Палати Верховного Суду 18.03.2020 у справі № 543/775/17, у якій йдеться про те, що:
«у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».
Таким чином, за оскарження постанови суб`єкта владних повноважень про накладення адміністративного стягнення, особа має сплатити судовий збір, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік.
Підсумовуючи наведене, Суд дійшов висновку, що Шевченківський районний суд міста Києва обґрунтовано указав на те, що позивач за подання позову у цій справі мав сплатити судовий збір у розмірі 4086 грн (з розрахунку 454 (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) грн х 9 (постанов), однак, сплатив лише 454 грн, а отже, недоліки позовної заяви не усунув, що давало суду першої інстанції підстави для її повернення.
Щодо ненадання позивачем примірника позовної заяви з додатками для відповідача.
Другою підставою повернення позову слугувало те, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху у частині надання позивачем інформації щодо відповідачів та примірника позовної заяви з додатками для відповідача.
Так, положеннями статті 169 КАС України встановлено, які документи, що додаються до позовної заяви.
Згідно до пункту 1 частини першої статті 169 КАС України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Оскільки позивачем у цій справі на виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27.08.2021 не було уточнено відповідачів у справі та не надано додатків для направлення відповідачу, то у цій частині Суд також погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції щодо ненадання позивачем примірника позовної заяви з додатками для відповідача, оскільки положення частини першої статті 161 КАС України, чітко визначають, що позовна заява з додатками має бути надана суду у відповідності до кількості учасників справи, та у однаковому обсязі.
Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність переоцінки встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини 2 статті 341 КАС України.
Отже, оскаржувані судові рішення є вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема положеннях пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Правильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою слід відмовити.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, неодноразово вказувалось, що право на доступ до судочинства, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним, воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункту 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України»). За висновком, викладеним в рішенні від 18.10.2005 у справі «МПП «Голуб» проти України», право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними меж.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Керуючись пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Янчука Олександра Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі № 761/30677/21.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              В.М. Кравчук
                                                                                                              С.М. Чиркін