ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3857/21
Головуючий у першій інстанції – Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1193/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
    
сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідачі: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державна казначейська служба України, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 11 червня 2021 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 16.06.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про відшкодування моральної шкоди,

                             В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним  позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив визнати, що порушення законодавства України Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, встановлені у рішеннях Чернігівського окружного адміністративного суду: від 10.01.2020 року, від 10.06.2020 року, від 21.05.2020 року, і порушення законодавства України Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлені у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року, призвели до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Позивач просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду: від 10.01.2020 року, від 10.06.2020 року, від 21.05.2020 року визнано протиправною бездіяльність, протиправними дії, скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження, а рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо невжиття заходів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області згідно Закону України ”Про виконавче провадження” на виконання виконавчого листа №620/3627/18, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 18.02.2019 року, у виконавчому провадженні №58433793. Позивач вказує, що відповідачами вчинено протиправні дії, що встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, і вказані протиправні дії відповідачів призвели до заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Позивач обґрунтовує спричинену моральну шкоду з врахуванням стану його здоров`я, і шкідливого впливу протиправних дій та бездіяльності відповідачів. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів, було порушено звичайний спосіб життя у зв`язку із необхідністю вивчення відповідних нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідачів, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді. Позивач стверджує, що дії відповідачів суперечать нормам законодавства України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовій практиці Європейського Суду з прав людини. У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що дії відповідачів були умисними, тривалими, і мали на меті завдання моральних страждань, що призвело до погіршення стану його здоров`я. Як вбачається із довідки Чернігівської обласної МСЕК №874512 від 01.12.2020 року, позивач є особою із другою групою інвалідності, безтерміново, і йому протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження. Позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. 

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року є необґрунтованим, при ухваленні даного рішення судом першої інстанції порушено норми права, при цьому, справу розглянуто поверхнево. В доводах апеляційної скарги Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) зазначає, що судом першої інстанції не вказано у оскаржуваному рішенні від 11.06.2021 року, з яких міркувань суд виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної шкоди, при цьому, не зазначено та не обґрунтовано характеру, обсягу, глибини та тривалості моральних страждань позивача, в чому виразилась неможливість позивача продовжувати активне громадське життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, втрата звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздок до суду, до відповідачів, зібрання документів, необхідних для захисту своїх прав у суді, погіршення стану здоров`я. Доводи апеляційної скарги стверджують, що по справі не наведено доводів щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що є предметом оскарження у даній справі. Доводи апеляційної скарги вказують, що надані позивачем медичні документи не підтверджують погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 саме після та внаслідок прийняття рішень, визнаних судом протиправними. Доводи апеляційної скарги зазначають, що ні позивачем при поданні позову до суду, ні судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення від 11.06.2021 року не було наведено жодних обґрунтованих розрахунків при визначенні моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом не було надано правової оцінки тим обставинам, що згідно повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 28.04.2021 року рішення суду було виконано 17.03.2021 року, а постанова про закінчення виконавчого провадження АСВП №58433793 від 11.05.2021 року з виконання виконавчого листа №620/3627/18, виданого 18.02.2019 року Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 року у розмірі 74% грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, позивачем не оскаржена та є чинною. Доводи апеляційної скарги вказують, що докази, які наводить позивач, не підтверджують сукупності необхідних складових для притягнення до цивільної відповідальності, і не дають достатніх правових підстав для задоволення позову. 

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року ухвалено судом із порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права, та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначає, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень в процесі примусового виконання виконавчого листа №825/370/17 від 04.09.2017 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законом, також державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів на виконання виконавчого листа №825/370/17 від 04.09.2017 року, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на статті 76,77 ЦПК України, статті 22,23,1173,1174 ЦК України, стверджують, що позивач, пред`явивши вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди, не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, обґрунтувавши завдану йому шкоду виключно словами. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем не доведено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачами, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди. 

У відзиві на апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційними скаргами: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про відшкодування моральної шкоди, без повідомлення учасників справи. 
   
Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного висновку.  

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 року, яке набрало законної сили 06.02.2020 року, у справі №620/3784/19, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконними дій, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, частково задоволено позов ОСОБА_1 . Судом  визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.11.2019 року про закінчення виконавчого  провадження  № 5509964.  В  решті  позову  відмовлено (а.с.14-19).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, у справі №620/1148/20, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Судом визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не відновлення з 11.02.2020 року по 28.03.2020 року виконавчого провадження ВП№55509964 по виконанню виконавчого листа від 04.09.2017 року №825/370/17, всупереч вимог частини 1 статті 41 Закону України ”Про виконавче провадження”. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.45-49).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року, яке набрало законної сили 07.08.2020 року, у справі №620/1829/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, частково задоволено позов ОСОБА_1 . Судом визнано протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання вимог статті 28 Закону України ”Про виконавче провадження” в частині порушення строку надсилання постанови від 06.04.2020 року про поновлення виконавчого провадження №55509964     на     виконання     виконавчого     листа     №825/370/17     від 04.09.2017 року (а.с.20-22). 
18.02.2019 року Чернігівським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №620/3627/18 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 року в розмірі 74% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум, який 19.02.2019 року був пред`явлений до примусового виконання.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року, яке набрало законної сили 21.09.2020 року, у справі №620/1862/20 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Судом визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо невжиття заходів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області згідно Закону України ”Про виконавче провадження” на виконання виконавчого листа №620/3627/18, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 18.02.2019 року, у виконавчому провадженні №58433793. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) вжити заходи, передбачені Законом України ”Про виконавче провадження” на виконання виконавчого листа №620/3627/18, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 18.02.2019 року, у виконавчому провадженні №58433793 (а.с.23-29).

Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 11.06.2021 року, судове провадження по виконанню виконавчого листа від 04.09.2017 року №825/370/17 веде початок від 01.10.2007 року, про що вказано у постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року (справа №2а/2570/3421/2012) (а.с.13). Тривалість судового і виконавчого проваджень згідно пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції становить понад 13 років і 8 місяців (див. справи ”Кривошапко проти України”, ”Зеленцов та інші проти України” і досі триває, тому що компенсація за порушення строку виконання судового рішення нарахована, але не виплачена). Судове провадження по справі №620/3627/18 веде початок від 08.11.2018 року. Тривалість судового і виконавчого проваджень, згідно пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції становить понад 2 роки і 7 місяців.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 , вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду: від 10.01.2020 року, від 10.06.2020 року, від 21.05.2020 року визнано протиправною бездіяльність, протиправними дії, скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження, а рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) щодо невжиття заходів до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області згідно Закону України ”Про виконавче провадження” на виконання виконавчого листа №620/3627/18, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом 18.02.2019 року, у виконавчому провадженні №58433793. Позивач вказує, що відповідачами вчинено протиправні дії, що встановлено вищезазначеними судовими рішеннями, і вказані протиправні дії відповідачів  призвели  до  заподіяння  йому  моральної  шкоди  у  розмірі 100 000 грн. Позивач обґрунтовує спричинену моральну шкоду з врахуванням стану його здоров`я, і шкідливого впливу протиправних дій та бездіяльності відповідачів. Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів, було порушено звичайний спосіб життя у зв`язку із необхідністю вивчення відповідних нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідачів, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді. Позивач стверджує, що дії відповідачів суперечать нормам законодавства України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовій практиці Європейського Суду з прав людини. У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що дії відповідачів були умисними, тривалими, і мали на меті завдання моральних страждань, що призвело до погіршення стану його здоров`я. Як вбачається із довідки Чернігівської обласної МСЕК №874512 від 01.12.2020 року, позивач є особою із другою групою інвалідності, безтерміново, і йому протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження. Позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. 

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Як вбачається із рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року, суд першої інстанції з посиланням на ч.1, ч.2, ч.3 статті 23, статтю 1173 ЦК України та на фактичні обставини справи, зазначив, що вважає належними і допустимими надані позивачем докази на підтвердження вимог заявленого позову, оскільки дані докази містять в собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність причинного зв`язку між протиправними діями відповідачів і завданою шкодою, і відповідно, мають місце підстави для стягнення заподіяної моральної шкоди. При цьому, суд першої інстанції вказав, що внаслідок встановленої судом протиправної бездіяльності органами Державної виконавчої служби України було порушено конституційне права позивача на виконання судових рішень. Суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду даної справи знайшли своє підтвердження обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи наявність спричинення йому моральної шкоди. А саме, відбулось порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, втрата звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідачів, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді, погіршення стану здоров`я. З врахуванням ступеня вини відповідачів, характеру та тривалості моральних страждань позивача, негативних наслідків від перенесених моральних та психоемоційних травм, які настали для позивача у зв`язку із протиправними діями відповідних посадових осіб, які тривають більше трьох років, значного розміру завданої шкоди, невиконанням вказаних судових рішень, ухвалених судом на користь позивача, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог заявленого позову, та відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційних скарг Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   
Доводи апеляційних скарг Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначають, що судом першої інстанції не вказано у оскаржуваному рішенні від 11.06.2021 року, з яких міркувань суд виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної шкоди, при цьому, не зазначено та не обґрунтовано характеру, обсягу, глибини та тривалості моральних страждань позивача, в чому виразилась неможливість позивача продовжувати активне громадське життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, втрата звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздок до суду, до відповідачів, зібрання документів, необхідних для захисту своїх прав у суді, погіршення стану здоров`я. Доводи апеляційних скарг вказують, що по справі не наведено доводів щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що є предметом оскарження у даній справі. Доводи апеляційних скарг зазначають, що докази, які наводить позивач, не підтверджують сукупності необхідних складових для притягнення до цивільної відповідальності, і не дають достатніх правових підстав для задоволення позову. 

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційних скарг Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року, виходячи із наступного. 

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі №554/10055/20, провадження №61-7911св21. 
Згідно частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України ”Про судоустрій і статус суддів”, cудові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012,  пункт   2   мотивувальної   частини   Рішення  від  26  червня 2013 року номер 5-рп/2013); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

У рішенні в справі ”Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України ”Про виконавче провадження”.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі №32/421. 
Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.
Як неодноразово зазначав у своїх постановах Верховний Суд, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, частини другої статті 87 Закону ”Про виконавче провадження”, а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції вірно встановлено, що є обґрунтованими твердження позивача щодо порушення законодавства України Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, встановлені у рішеннях Чернігівського окружного адміністративного суду: від 10.01.2020 року, від 10.06.2020 року, від 21.05.2020 року, а також порушення законодавства України Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, встановлені у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року, які призвели до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди. 

Відповідно до чіткої і усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі ”Горнсбі проти Греції”). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
В одній з перших справ проти України, в якій Європейський Суд з прав людини розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі ”Войтенко проти України” від 29 червня 2004 року №18966/02).
Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.  Шкода  відшкодовується  незалежно  від  вини.  Разом  з  тим, обов`язок  доведення  наявності  шкоди,  протиправності  діяння  та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. 
Оскільки вищезазначеними судовими рішеннями встановлено неправомірні дії та бездіяльність посадових осіб у процесі виконання судових рішень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неналежного примусового виконання судових рішень, та з врахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача з Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000 грн.
На думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди, і є адекватним засобом для відшкодування душевних страждань і справедливою сатисфакцією.
Покладення відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди на державу шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України, як центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, з єдиного казначейського рахунку України, відповідає визначеній законодавством процедурі.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України необхідно залишити без задоволення, оскільки їх доводи не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в ході судовому розгляду даної справи. При цьому, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 11.06.2021 року апеляційний суд вважає за необхідне залишити без змін.  

Апеляційним судом було виявлено, що при поданні апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) було сплачено, згідно платіжного доручення №2782 від 05.07.2021 року, судовий збір на невірний рахунок, а саме, сплачено суму судового збору на рахунок НОМЕР_1 (а.с.217), а необхідно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на рахунок НОМЕР_2 . Вказана обставина була виявлена після відкриття апеляційного провадження у справі, і за даних обставин, відсутня можливість усунення зазначеного недоліку шляхом залишення без руху апеляційної скарги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь держави 1 362 грн. судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11.06.2021 року у даній справі. 

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                            
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь держави 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
    
Дата складення повної постанови - 08.10.2021 року.

Головуючий:                                                 Судді: