ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/112/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Будішевської Л.О.
суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

при секретарі судового засідання Корчинській М.В.

за участю представників учасників справи:
від ОСОБА_1 - Лемешко О.В., Заливчий Я.В.
від ОСОБА_2 - Каплунова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2021, ухвалене суддею Адаховською В.С., м. Миколаїв, повний текст складено 13.09.2021
у справі № 915/112/21
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення 735000 грн.

ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), в якому просив суд стягнути з останнього 735000 грн.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були учасниками Приватного підприємства «Крафт.Нік», після виходу позивача із складу засновників (учасників) підприємства, належну йому частку у статутному фонді цього підприємства привласнив відповідач, і в подальшому, вийшовши із ПП «Крафт.Нік», відчужив її третім особам, а тому кошти за цю частку (735000 грн.) відповідач зобов`язаний повернути позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані.
Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 зазначив, зокрема, що саме він вніс на рахунок ПП «Крафт.Нік» вклад у розмірі 735000 грн, відповідно, відчужив належну саме йому, а не позивачу, частку у статутному капіталі підприємства. Фактично, позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, як безпідставно отримані, які йому не належали, а належали відповідачу.
Також відповідач зазначив, що навіть за умови доведення позивачем факту внесення ним вкладу у статутний фонд підприємства, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обов`язок виплати учаснику вартості належної йому частки покладено саме на підприємство.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2021 у справі № 915/112/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов наступних висновків.
У статуті ПП «Крафт.Нік» не визначено порядку виплати учаснику при виході із підприємства вартості майна підприємства, пропорційно розміру його частки у статутному фонді підприємства.
Позивач не звертався до ПП «Крафт.Нік», яке дотепер має правоздатність та дієздатність, з вимогами про отримання вартості його частки.
Оскільки ОСОБА_1 , як засновник ПП «Крафт.Нік», що вибув, не звертався до ПП «Крафт.Нік» про виплату його частки, то його викладені у позовній заяві вимоги до іншого засновника ОСОБА_2 , що також вибув із підприємства, є безпідставними.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована наступним.
Висновок суду про те, що ПП «Крафт.Нік» дотепер має правоздатність та дієздатність суперечить інформації, викладеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якої ПП «Крафт.Нік» припинено, про що у вказаному реєстрі зроблено відповідний запис.
Суд безпідставно усунувся від дослідження обставин щодо джерел походження у учасників підприємства особистих коштів, необхідних для формування внеску до статутного фонду підприємства. Судом безпідставно відхилено клопотання представника позивача про витребування у ГУ ДПС інформації про розмір доходу ОСОБА_2 , у період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
У заяві про вихід зі складу учасників підприємства від 19.07.2021, позивач, окрім виключення його зі складу учасників, також просив «здійснити всі необхідні дії в межах та обсягах, передбачених чинним законодавством», що в свою чергу передбачає визначення вартості його частки та її виплату.
Вказана заява направлялась на адресу ПП «Крафт.Нік» разом із вимогою позивача скликати загальні збори від 29.07.2019, у якій він ставив питання про виплату належних йому грошових коштів у зв`язку з виходом зі складу засновників. Отримання підприємством та позивачем вказаної вимоги підтверджується змістом рішення № 1/2019 від 15.10.2019, у якому відповідач зазначає про необхідність виплати належної позивачу частки у статутному фонді підприємства (735000 грн) за його зверненням до підприємства.
Оскільки відповідач не виплачував належу позивачу частку у майні підприємства, останній 23.12.2019 направив на адресу підприємства та відповідачу повторну вимогу від 21.12.2019, яка залишилась без відповіді.
Встановивши відсутність у Статуті ПП «Крафт.Нік» порядку виходу засновника (учасника) із підприємства, суд повинен був застосувати до спірних правовідносин положення ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», яка визначає порядок переходу частки (її частини) учасника до іншої особи.
Позивач не продавав та не відступав відповідачу свою частку у статутному фонді ПП «Крафт.Нік». 
Вартість частки позивача, як засновника (учасника) підприємства, повинна бути відшкодована в сумі, яка відповідає його внеску до статутного фонду підприємства.
Висновок суду про те, що позивач не оскаржував рішення, які приймались відповідачем, та на підставі яких вносились зміни в установчі документи підприємства, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. 
Рішення № 1-1/2019 від 05.11.2019 є одноосібним правочином і воно є нікчемним, оскільки не засвідчене нотаріально.
Суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності необхідності дослідження обставин та доказів формування учасниками ПП «Крафт.Нік» статутного фонду підприємства.
Спірні кошти вносились відповідачем в статутний капітал, як особою, уповноваженою діяти від імені юридичної сооби.
Не зменшення відповідачем статутного фонду підприємства на розмір частки позивача, відсутність доказів формування резервного капіталу у розмірі, достатньому для придбання такої частки, та подальший продаж цієї частки третій особі, свідчить про те, що відповідач набув вказану частку у майні підприємства безпідставно та зобов`язаний повернути її вартість позивачу.
Разом з апеляційною скаргою позивачем заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи доказів, а саме:
- копії вимоги про скликання загальних зборів від 29.07.2019 з доказами направлення.
- копії заяви ОСОБА_1 від 21.12.2019 з доказами направлення;
- нотаріально-засвідченого перекладу виписок з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у банку INTESA SANPAULO (Республіка Італія) на 30.09.2018.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 для розгляду вказаної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду 11.10.2021 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2021 у справі № 915/112/21 відкрито апеляційне провадження, встановлено ОСОБА_2 строк до 25.10.2021 для подання відзиву та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.
25.10.2021 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість.
Зокрема, відповідачем зазначено, що позивач звернувся до суду першої інстанції з клопотаннями про витребування у ГУ ДПС інформації про розмір доходу ОСОБА_2 , у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та про залучення до матеріалів справи нотаріально-засвідчений переклад виписок з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у банку INTESA SANPAULO (Республіка Італія) на 30.09.2018 з пропуском строку, встановленого ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 про відкриття провадження у справі № 915/112/21. Крім того, встановлення вищевказаних обставин не входить до предмета доказування у даній справі.
Щодо клопотань скаржника залучити до матеріалів справи докази, а саме: копії вимоги про скликання загальних зборів від 29.07.2019 та заяви ОСОБА_1 від 21.12.2019, відповідач зазначив, що позивачем не обґрунтовано неможливість подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вказані документи викликають сумнів у їх справжності, наявності станом на 23.12.2019 та взагалі їх направленні відповідачу та ПП «Крафт.Нік».
Також відповідач зазначив, що саме він вніс на рахунок ПП «Крафт.Нік» вклад у розмірі 735000 грн., що позивачем не спростовано. Навіть за умови доведення позивачем факту внесення ним вкладу у статутний фонд підприємства, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обов`язок виплати учаснику вартості належної йому частки покладено саме на підприємство.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 справу №915/112/21 призначено до розгляду на 06.12.2021 о 14:30 год.
В судове засідання 06.12.2021 з`явились представники учасників справи.
В судовому засіданні 06.12.2021 колегія суддів, розглянувши клопотання скаржника про залучення до матеріалів справи доказів, а саме копії вимоги про скликання загальних зборів від 29.07.2019 з доказами направлення; копії заяви ОСОБА_1 від 21.12.2019 з доказами направлення; нотаріально-засвідченого перекладу виписок з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у банку INTESA SANPAULO (Республіка Італія) на 30.09.2018, зазначає наступне.
Клопотання про залучення до матеріалів справи копії вимоги про скликання загальних зборів від 29.07.2019 та копії заяви ОСОБА_1 від 21.12.2019 мотивоване тим, що таке звернення позивача (29.07.2019) передувало виключенню його зі складу учасників підприємства, а отже не входило до предмету доказування у даній справі.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку на відповідача).
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Колегія суддів зазначає, що вище вказані документи існували у позивача на момент його звернення до Господарського суду Миколаївської області з даним позовом, а тому він не був позбавлений права подати відповідні докази разом із позовною заявою.
Позивачем жодного разу під час розгляду справи в суді першої інстанції не було зазначено про існування у нього відповідних доказів та причин, з яких ці докази не можуть бути подані у встановлений законом строк в порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України.
Наведені скаржником обставини не можуть вважатись тим винятковим випадком неможливості подання вищезазначених доказів до суду першої інстанції у строк, встановлений ч. 3 ст. 80 ГПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що надані до апеляційної скарги документи (копії вимоги про скликання загальних зборів від 29.07.2019 та копії заяви ОСОБА_1 від 21.12.2019) залишаються колегією суддів без розгляду.
Клопотання про залучення до матеріалів справи нотаріально-засвідченого перекладу виписок з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 у банку INTESA SANPAULO (Республіка Італія) на 30.09.2018 мотивоване тим що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання представника позивача про приєднання вказаних доказів до матеріалів справи.
Як вже зазначалось, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 ГПК України). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Разом з тим, позивачем жодного разу під час розгляду справи в суді першої інстанції не було зазначено про існування у нього відповідних виписок та причин, з яких вони не можуть бути подані у встановлений законом строк в порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 про відкриття провадження у справі № 915/112/21 було встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив та всіх наявних доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача якщо такі докази не надані позивачем.
18.03.2021 представник позивача отримав вищевказану ухвалу, а 06.04.2021 позивач отримав відзив на позовну заяву.
Отже позивач мав право у строк до 12.04.2021 подати до суду відповідь на відзив та всі наявні докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Разом з тим, вперше вищевказані виписки (без перекладу на українську мову) були надані позивачем 14.04.2021, тобто з пропуском строку, встановленого ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.03.2021 про відкриття провадження у справі № 915/112/21.
При цьому, позивачем не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання вказаних документів до суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до розгляду надані позивачем виписки, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для залучення їх до матеріалів справи на стадії перегляду справи в апеляційному порядку.
В судовому засіданні 06.12.2021 представники позивача просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.08.2021 у справі № 915/112/21, прийняти нове рішення про задоволення позову.
Представник відповідача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду – без змін.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були засновниками ПП «Крафт.Нік»: 
- частка ОСОБА_1 складає 49 % у розмірі 735000 грн.,
- частка ОСОБА_2 складає 51 % у розмірі 765000 грн. 
Викладене підтверджується рішенням загальних зборів засновників ПП «Крафт.Нік», оформлених протоколом від 03.09.2018 за № 1. Керівником підприємства призначено ОСОБА_2 та доручено йому зареєструвати підприємство у встановленому законом порядку.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.09.2018 проведено державну реєстрацію ПП «Крафт.Нік».
Позивач звернувся до ПП «Крафт.Нік» із нотаріально посвідченою заявою від 19.07.2019 про його вихід зі складу учасників підприємства (а.с.14).
За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , ПП «Крафт.Нік» прийняті рішення, оформлені протоколом від 15.10.2019 за № 1/2019 (а.с.15):
« 1. Вивести ОСОБА_1 згідно поданої ним заяви про вихід, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шульгач Р.С., зареєстрованої в реєстрі за № 1339 від 19.07.2019, яка надійшла поштовим листом і отримана директором підприємства. У зв`язку з його бажанням вийти, належну йому частку у статутному фонді підприємства у розмірі 735000 грн., що складає 49 % статутного фонду підприємства виплатити ОСОБА_1 за його зверненням до підприємства.
2. Перерозподілити частки учасників у статному фонді підприємства наступним чином: ОСОБА_2 1500000 грн., що складає 100 % відсотків статутного фонду підприємства».
На підставі вказаного рішення внесено зміни у Статут ПП «Крафт.Нік» щодо засновників підприємства (а.с. 23-28) та 04.11.2019 проведено державну реєстрацію відповідних змін до установчих документів цього підприємства, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.29-31).
Рішеннями ПП «Крафт.Нік», оформленими протоколом від 05.11.2019 за № 1-1/2019, змінено п. 1 рішення № 1/2019 від 15.10.2019 та викладено його у наступній редакції:
« 1. Вивести ОСОБА_1 згідно поданої ним заяви про вихід, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Шульгач Р.С., зареєстрованої в реєстрі за № 1339 від 19.07.2019, яка надійшла поштовим листом і отримана директором підприємства.
Затвердити вихід ОСОБА_1 зі складу учасників ПП «Крафт.Нік» у зв`язку з поданням ним заяви про вихід від 19.07.2019.
Враховуючи, що підприємство може виплатити учаснику, який вийшов з підприємства, вартість його частки лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника, та враховуючи, що ОСОБА_1 , рішення засновників № 1 від 03.09.2018 не виконав, оплату частки в статутному капіталі ПП «Крафт.Нік» в розмірі 735000 грн. не здійснив, а фактично частка в розмірі 735000 грн. була внесена ОСОБА_2 , не повідомляти ОСОБА_1 про вартість його частки, не надавати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку його частки.
У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 частки в розмірі 735000 грн. відсутні підстави для виплати такому колишньому учаснику вартості його частки.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 кошти у розмірі 735000 грн. в уставний капітал внесено не було, а частка була сформована та кошти були внесені ОСОБА_2 , то частку у статутному фонді підприємства у розмірі 735000 грн. розподілити на ОСОБА_2 .
2. Інші пункти рішення залишити без змін».
28.12.2019 ОСОБА_2 звільнив себе від посади керівника ПП «Крафт.Нік», вийшов із підприємства з належною йому часткою у статутному фонді цього підприємства, зменшив статутний фонд підприємства до суми 735000 грн. та перерозподілив цю частку учаснику ОСОБА_3 , оформивши рішення протоколом засновника від 28.12.2019 за № 2/2019.
У цей же день, 28.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному фонді ПП «Крафт.Нік» у розмірі 735000 грн. за ціною 1000 грн.
Як вбачається з витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі рішення ОСОБА_2 , оформленого протоколом від 28.12.2019 № 2/2019, 30.12.2019 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Крафт.Нік».
Предметом спору у даній справі є вимога ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 735000 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та зазначає наступне.
06.02.2018 прийнято Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який набрав чинності 17.06.2018.
Пунктом 2 Глави VIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про господарські товариства» у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю.
Враховуючи, що ПП «Крафт.Нік» було створено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03.09.2018, а його статутний капітал поділений між вказаними особами на частки, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (в редакції, станом на момент виходу позивач зі складу учасників ПП «Крафт.Нік» - 19.07.2019), а тому посилання скаржника на те, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин положення Закону України «Про господарські товариства» є безпідставними.
Вихід учасника з товариства передбачений статтею 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», відповідно до частин 6-8 якої не пізніше 30 днів з дня, коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, воно зобов`язане повідомити такому колишньому учаснику вартість його частки, надати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку. Вартість частки учасника визначається станом на день, що передував дню подання учасником відповідної заяви у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати. Вартість частки учасника визначається виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру частки такого учасника.
Товариство виплачує учаснику, який вийшов з товариства, вартість його частки або передає майно лише пропорційно до розміру оплаченої частини частки такого учасника (ч. 10 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у спорах про стягнення вартості частки колишнього учасника товариства відповідачем виступає саме юридична особа.
Тобто, саме ПП «Крафт.Нік», як підприємство, вартість частки якої позивач намагається стягнути на свою корить, має бути зазначене відповідачем у даній справі, а не ОСОБА_2 , як колишній учасник цього підприємства.
Отже ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даному спорі.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18).
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Доводи скаржника про те, що він направляв відповідачу та підприємству вимогу скликати загальні збори, у якій ставив питання про виплату належних йому грошових коштів у зв`язку з виходом зі складу засновників, не спростовують висновки суду про те, що позов у даній праві направлений до неналежного відповідача.
Щодо доводів скаржника про те, що суд безпідставно усунувся від дослідження обставин щодо джерел походження у учасників підприємства особистих коштів, необхідних для формування внеску до статутного фонду підприємства, колегія суддів зазначає, що з огляду на предмет та підстави даного позову, встановлення цих обставин не входить до предмета доказування.
З цих же підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про те, що судом безпідставно відхилено клопотання представника позивача про витребування у ГУ ДПС інформації про розмір доходу ОСОБА_2 , у період з 01.01.2016 по 31.12.2018.
Крім того, вказане клопотання було подано позивачем з порушенням встановлених строків.
Також колегією суддів враховується наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на ст. 1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось раніше, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників ПП «Крафт.Нік» від 19.07.2019, останнім прийнято рішення, оформлене протоколом від 15.10.2019 за № 1/2019 (а.с.15), виплатити ОСОБА_1 належну йому частку у статутному фонді підприємства у розмірі 735000 грн., що складає 49% статутного фонду підприємства за його зверненням до підприємства.
В подальшому, рішеннями ПП «Крафт.Нік», оформленими протоколом від 05.11.2019 за № 1-1/2019, змінено рішення № 1/2019 від 15.10.2019.
У протоколі від 05.11.2019 за № 1-1/2019 зазначається, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснив оплату частки в статутному капіталі ПП «Крафт.Нік» в розмірі 735000 грн., а фактично вона була внесена ОСОБА_2 , вирішено не повідомляти ОСОБА_1 про вартість його частки, не надавати обґрунтований розрахунок та копії документів, необхідних для розрахунку його частки, не виплачувати йому її вартість, а розподілити її на ОСОБА_2 
ОСОБА_1 неодноразово наголошував, що ним внесено 735000 грн. в статутний фонд ПП «Крафт.Нік», а ОСОБА_2 незаконно розподілив цю частку на себе.
Разом з тим, ОСОБА_1 не оскаржував в судовому порядку рішення ПП «Крафт.Нік» від 05.11.2019 за № 1-1/2019, на яких вирішено не виплачувати йому вартість спірної частки, а розподілити її на ОСОБА_2 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 сформульовано близьку за змістом до даних правовідносин правову позицію, в якій зазначено про неможливість застосування ст. 1212 ЦК України, оскільки учасник набув кошти на підставі дійсного рішення загальних зборів, тобто такі кошти набуто за наявності правової підстави.
Щодо доводів скаржника про те, що рішення № 1-1/2019 від 05.11.2019 є одноосібним правочином і воно є нікчемним, оскільки не засвідчене нотаріально, колегія суддів зазначає, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за ст. 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Вийшовши з ПП «Крафт.Нік», ОСОБА_1 втратив право на частку у цьому підприємстві, а відповідно до статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» набув право на виплату йому її вартості.
При цьому, зобов`язання виплатити вартість частки покладено на підприємство.
Та обставина, що на час подання позову ПП «Крафт.Нік» перебувало в стані припинення, не змінює правовідносин між позивачем та відповідачем.
Всі спірні питання щодо виплати ОСОБА_1 вартості належної йому частки у зв`язку з виходом з ПП «Крафт.Нік», позивач повинен був вирішувати з ПП «Крафт.Нік», в тому числі і в процедурі припинення останнього.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку Господарського суду Миколаївської області, викладеному рішенні від 18.08.2021 у справі № 915/112/21, та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог   статті 129 ГПК України   покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283
ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Миколаївської області 18.08.2021 у справі № 915/112/21 залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до   статті 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 09.12.2021.

Головуючий суддя                                                                Л.О. Будішевська

Суддя                                                                                           О.Ю. Аленін

Суддя                                                                                           Л.В. Лавриненко