ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 380/2771/21 пров. № А/857/15477/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                             Гінди О.М., Мікули О.І.; 
за участю секретаря судового засідання –    Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, прийняте суддею Сакалош В.М. у м. Львові, о 10 год 49 хв, повний текст рішення складений та підписаний 15.06.2021 у справі № 380/2771/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу,

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 № Ф-953-17.
В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що дії контролюючого органу не узгоджуються з нормами Порядку № 1162, яким передбачено процедуру взяття на облік платників єдиного внеску, так як поставлення на облік особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, може бути реалізоване виключно в разі подання цією особою відповідної заяви. Тому, вважає, що нарахування їй суми заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26118,33 грн. є протиправним.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 № Ф-953-17.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, з підстав порушенням норм матеріального та процесуального права. 
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач перебуває на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДПС у Львівській області з 03.08.2015 року. Згідно інтегрованої картки платника податку для фізичних особі-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування, які проводять незалежну професійну діяльність станом на 31.01.2021 у позивача обліковується недоїмка по єдиному внеску у розмірі 26118,33 грн. З огляду на це, ГУ ДПС у Львівській області виставлено вимогу від 04.02.2021, яка була отримана позивачем наручно.
Крім цього, апелянт вказує, що внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення незалежної професійної діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виники під час провадження незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило, що не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, який просить задоволити апеляційну скаргу, позивачку, яка просить залишити без змін рішення суду, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 23.12.2014, позивачем отримано право на зайняття адвокатською діяльністю.
03.08.2015 Городоцькою ОДП1 ГУ ДФС у Львівській області (Яворівське відділення) ОСОБА_1 взята на облік як платник податків, 20.08.2015 взята на облік платника єдиного внеску відповідно до повідомлення форми № 2-ЄСВ.
12.04.2018 відповідно до заяви право на зайняття адвокатською діяльністю зупинено.
На підставі цього до Городоцької ОДНІ ГУ ДФС у Львівській області (Яворівське відділення) подано заяву про ліквідацію Андрухів Ю.О. як платника податків. Також подано податкову декларацію про майновий стан і доходи та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (з позначкою ліквідаційна).
Як вказує позивач в період з 12.04.2018 по 31.01.2021 нею адвокатська діяльність не здійснювалася, доходів не отримувалося, та звітність не подавалася. 
19.04.2019 відповідно до розпорядження № 27 від 10.04.2019 Голови Домажирської сільської ради позивач була прийнята на посаду інспектора. На цій посаді позивач працювала до 06.04.2020, що підтверджується копією трудової книжки. За цей період відповідно роботодавцем сплачувалися внески з ССВ відповідно до нарахованої заробітної плати.
З 17.04.2020 по 31.01.2021 позивач зареєстрована як безробітна в Новояворівській міській філії ЛОЦЗ, що підтверджується записом в трудовій книжці.
Заяву про реєстрацію як самозайнятої особи після 12.04.2018, ОСОБА_1 не подавала.
Відповідно до вимоги № Ф-953-17 від 04.02.2021р станом на 31.01.2021 сума заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становила 26118,33 гри. відповідно до цього Головне управління ДПС у Львівській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2021 р. № Ф- 953-17.
Позивач не погоджуючись із вказаною вимогою звернулася до суду з даним позовом.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 виконано всі дії для зняття з обліку як самозайнятої особи та на момент подання заяви ф. № 8-ОПП 19.04.2018 вона не мала заборгованості по сплаті податків та зборів, а доказів протилежного відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п. 1.1 ст.1 ПК України ним регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпункт 14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України передбачає, що самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
За приписами п.63.1, 63.2 ст.63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Відповідно до п. 65.2, 65.3 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.
Згідно з п. 178.1 ст.178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.
Разом з тим, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» регламентовано правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку ЄСВ, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз. 2 п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема:
-роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
-особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI).
Відповідно до абз. 1 п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 7 вищезазначеного Закону єдиний внесок нараховується:
-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
-для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
При цьому, п. 6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 передбачає, що для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання; заяву за формою № 5-ОПП; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до ч. 3 ст. 4, ч. 1 ст. 13 цього Закону адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
З системного аналізу наведених вище положень ПК України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" вбачається, що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Разом з тим, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником, що випливає із буквального тлумачення положень пп. 14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України.
Як убачається з матеріалів справи, 23 серпня 2015 року ОСОБА_1 взята на облік в контролюючому органі як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю та реалізовує своє право на заняття адвокатською діяльністю та 20.08.2015 взята на облік платника єдиного внеску відповідно до повідомлення форми № 2-ЄСВ.
Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України позивач з 12 квітня 2018 року зупинила зайняття адвокатською діяльністю згідно із приписами пункту 1 частини 1 статті 31 Закону № 5076-VI, подавши відповідну заяву, що не заперечується відповідачем.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не може легально її здійснювати, а отже і отримувати від такої діяльності доходу. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.
Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється контролюючим незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Судом також встановлено, що з 19.04.2019 року до 06.04.2020 року ОСОБА_1 працювала на посаді інспектора в Домажирській сільській раді та за вказаний період роботодавець сплачував за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідач при розрахунку позивачу суми боргу з єдиного соціального внеску не врахував розміру ЄСВ, яка сплачена роботодавцем позивача.
При цьому, відповідачем, як суду першої, так і апеляційної інстанції, не надано доказів щодо безпосереднього здійснення позивачем адвокатської діяльності, отримання інших доходів ніж від трудової діяльності як найманим працівником.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Також, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, з якої слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» та «Щокін проти України»).
З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, у справі № 380/2771/21, - без змін.           

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 11.10.21