ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1860/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/837/21 Категорія: 302010000 	Тептюк Є. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи: 
позивач - заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради;
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;
третя особа – Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник відповідачів – адвокат Заволокін Олексій Олексійович; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 – адвоката Заволокіна Олексія Олексійовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації права власності на будинки відпочинку, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 314 від 07 травня 1969 року. Згідно з рішенням Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів.
Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.
Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.
Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно – грошову оцінку дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання – під базу відпочинку вчителів.
Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено Договір про спільну діяльність. Правонаступником вказаного громадського об`єднання є Обслуговуючий кооператив «Дніпро -2003». Вказаний правочин став передумовою для оспорення кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор вказує, що відповідачі неправомірно та безпідставно зареєстрували право власності на будинки відпочинку за вказаною адресою, як наслідок, доведення права власності територіальної громади м. Черкаси, в особі Черкаської міської ради, на комплекс будівель і споруд бази відпочинку вчителів було предметом численних судових спорів та підтверджено рішеннями судів різних інстанцій.
Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі № 707/376/14-ц постановою від 24 липня 2019 року прийнято рішення, яким залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, якими визнано недійсними прилюдні торги, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в тому числі, свідоцтва, якими посвідчено право власності відповідачів на будинок відпочинку.
Незважаючи на те, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року в частині скасування свідоцтва від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності відповідачів на будинки відпочинку, набрало законної сили 24 січня 2017 року, ОСОБА_1 23 жовтня 2018 року, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 16 жовтня 2018 року звернулися до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на вказаний будинок для відпочинку.
Підставами для реєстрації права власності відповідачами було надано державному реєстратору свідоцтва про право власності та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» про те, що вони дійсно є членами кооперативу та власниками нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку з прибудовою.
Прокурор зазначає, що реєструючи за відповідачами право власності на спірні будинки, державний реєстратор в порушення вимог закону не звернув уваги на те, що 02 жовтня 2018 року за Черкаською міською радою зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.
Враховуючи наведене, прокурор просив суд: скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухаря С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 жовтня 2018 року № 43717277 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28578471 про право власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою А-1, а, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою А-1, а, за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1671109471249, з одночасним припиненням за нею права власності на будинок відпочинку з прибудовою А-1, а, за адресою: АДРЕСА_1 .
скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухаря С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 жовтня 2018 року № 43574183 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28447526 про право власності ОСОБА_4 на будинок відпочинку з прибудовою F-1, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на будинок відпочинку з прибудовою F-1, за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1671109471249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку з прибудовою F-1, за адресою: АДРЕСА_1 .
скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухаря С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 жовтня 2018 року № 43574183 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28446776 про право власності ОСОБА_3 на будинок відпочинку з прибудовою G-1, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на будинок відпочинку з прибудовою G-1, за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1671109471249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку з прибудовою G-1, за адресою: АДРЕСА_1 .
скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухаря С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 жовтня 2018 року № 43717277 в частині, на підставі якої здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28578471 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою L-1, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою L-1, за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1671109471249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку з прибудовою L-1, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року позов задоволено повністю та вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що державним реєстратором Мошнівської сільської ради Кожухарем С.А. при прийняття рішення про державну реєстрацію та проведенні самої державної реєстрації не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства, оскільки не був проведений весь комплекс дій, які покладені на реєстратора Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Крім того, суд врахував, що станом на день проведення реєстрації спірне майно вже було зареєстровано за Черкаською міською радою, свідоцтва, які були підставою проведення реєстрації були скасовані. З укладеного 01 червня 2003 року між міським управлінням освіти Черкаського міського виконавчого комітету та громадським об`єднанням "Дачний кооператив Дніпро" договору про спільну діяльність громадське об`єднання "Дачний кооператив Дніпро" і ОК «Дніпро-2003» як правонаступник цього об`єднання не набули права власності на комунальне майно Черкаської міської ради, оскільки умови договору не передбачали цього, тому голова правління ОСОБА_5 не мав права надавати відповідачам довідки про наявність у них права власності на спірне нерухоме майно.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів – адвокат Заволокін Олексій Олексійович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким залишити без розгляду позов заступника керівника Черкаської обласної прокуратури до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації.
В апеляційній скарзі вказує, що прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Черкаської міської ради без достатніх правових підстав та за відсутності належного обґрунтування необхідності такого представництва, а суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на те, чи є прокуратура Черкаської області належним позивачем у вказаному спорі, не перевірив чому Черкаська міська рада не скористалась своїм правом звернутись із вказаним позовом до суду.
Зазначає, що прокурор у позові посилається на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року в частині скасування свідоцтва від 17 грудня 2012 року, яким посвідчено право власності відповідачів на майно, що складається із будинків відпочинку. Однак у вказаному рішенні не конкретизовано, яке саме свідоцтво про право власності підлягає скасуванню, а саме: ідентифікуючі ознаки свідоцтва: номер, ким видане. Тому вважає, що свідоцтва про право власності, наявні у відповідачів, давали всі правові підстави для здійснення державної реєстрації, оскільки на момент реєстрації вони не були скасовані.
Вказує, що дії державного реєстратора щодо внесення 02 жовтня 2018 року запису про право власності Черкаської міської ради на комплекс нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є неправомірними.
Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу та, вважаючи рішення суду першої інстанції ухваленим із додержанням норм матеріального і процесуального права, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін.
10 листопада 2021 року ОСОБА_3 подав клопотання про відмову від апеляційної скарги.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року прийнято відмову від апеляційної скарги  ОСОБА_3 та закрито апеляційне провадження за апеляційними вимогами  ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року у вказаній справі.
Заслухавши пояснення представника відповідачів – адвоката Заволокіна О.О., прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури Бутар В.С., представника третьої особи Волкович Ю.О., які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 відмовився від апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до статті 367 ЦПК України не переглядає рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції встановлено, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 314 від 07 травня 1969 року.
Згідно з рішенням Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів.
Відповідно до рішення Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року № 2/3 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.
Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.
Згідно з інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно – грошову оцінку дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання – під базу відпочинку вчителів.
23 квітня 2003 року Черкаська районна державна адміністрація провела державну реєстрацію громадського об`єднання "Дачний кооператив "Дніпро" як юридичної особи.
За рішенням загальних зборів громадського об`єднання "Дачний кооператив "Дніпро", оформленим протоколом від 30 травня 2009 року №3, це громадське об`єднання було реорганізоване в обслуговуючий кооператив "Дніпро-2003", державна реєстрація якого була проведена 28 грудня 2009 року.
Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено Договір про спільну діяльність. Правонаступником вказаного громадського об`єднання є Обслуговуючий кооператив «Дніпро-2003». Вказаний правочин став передумовою для оспорення кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 січня 2012 року у справі № К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлено, що рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району № 128 від 29 листопада 2005 року про надання дозволу на оформлення права власності на нерухоме майно громадського об`єднання «Дачний кооператив «Дніпро» прийняте з перевищенням компетенції, оскільки протиправно припинено право міської комунальної власності на нерухоме майно, яке не належало територіальній громаді с. Свидівок.
Також встановлено, що договір, на підставі якого ОК «Дніпро 2003» нібито набув права власності взагалі не передбачає перехід права власності на будинки відпочинку, його стороною є балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання, а право розпорядження об`єктами комунальної власності є виключно у відповідної територіальної громади в особі міської ради, як органу місцевого самоврядування, яка не була стороною договору про спільну діяльність.
Рішенням виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району від 26 травня 2010 року № 76 «Про надання дозволу ОК «Дніпро 2003» на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» вирішено доручити КП «ЧООБТІ» провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності ОК «Дніпро 2003» на нерухоме майно (комплекс будинків відпочинку, згідно технічної документації; свідоцтво про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 27 грудня 2005 року погасити. На підставі даного рішення видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 лютого 2011 року, відповідно до якого ОК «Дніпро 2003» є власником комплексу нерухомого майна бази відпочинку вчителів «Дніпро» по АДРЕСА_1 .
Рішенням Свидівоцької сільської ради від 20 жовтня 2010 року № 45-20 «Про припинення права користування земельною ділянкою та визнання Державного акта на право постійного користування серії ЧР 17-68 від 22 вересня 1995 року таким, що втратив чинність» фактично було скасовано правовстановлюючі документи Черкаської міської ради на земельну ділянку, на якій розташовані об`єкти нерухомості, які було реалізовано на прилюдних торгах.
Однак, постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 листопада 2011 року, яка набрала законної сили, за відповідним адміністративним позовом Черкаської міської ради, визнано нечинним вищевказане рішення Свидівоцької сільської ради від 20 жовтня 2010 року № 45-20.
05 жовтня 2012 року ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Черкаської філії на виконання договору від 18 вересня 2012 року № 24-0100/12 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, укладеного з Відділом державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції, провело прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: 66 дерев`яно-щитових будиночків, що знаходяться по АДРЕСА_1 , в тому числі і будиночків «И-1, и».
Прилюдні торги були проведені у ході виконавчого провадження по виконанню рішення Господарського суду Черкаської області за позовом ФОП ОСОБА_6 до обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» про стягнення 162000 грн та 3240 грн судових витрат.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року та постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року, визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року та визнано недійсними і скасовано, зокрема: свідоцтво від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на майно, що складається з будинку відпочинку літ. «L-1»; свідоцтво від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_4 на майно, що складається з будинку відпочинку літ. «F-1»; свідоцтво від 17 жовтня 2012 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_1 на майно, що складається з будинку відпочинку з прибудовою літ. «A’, а».
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2020 року комплекс бази відпочинку вчителів, що знаходиться у АДРЕСА_1 , в тому числі на вказані будинки, зареєстровано державним реєстратором Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради 02 жовтня 2018 року за Черкаською міською радою на підставі рішення Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року, рішення Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року, постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2012 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2013 року. Номер запису про право власності 28455767.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 січня 2020 року, рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Кожухар С. А., 
На підставі рішень державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухар С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 жовтня 2018 року та 26 жовтня 2018 року здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28578471 про право власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою А-1, а, запис за № 28447526 про право власності ОСОБА_4 на будинок відпочинку з прибудовою F-1, запис за № 28578471 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку з прибудовою L-1.Вказане нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставами для проведення даної реєстрації ОСОБА_7 зазначив: довідки видані обслуговуючим кооперативом «Дніпро-2003» та свідоцтва на право власності видані 17 жовтня 2012 року нотаріусом Дмитренком Д.М. та скасовані рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, яке залишено було без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року та на момент проведення спірної реєстрації було в законній силі.
Листом прокуратури Черкаської області від 07 квітня 2021 року було повідомлено Черкаську міську раду про необхідність вжиття заходів представницького характеру щодо скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на вказані будинки, і роз`яснено, що в разі відсутності реагування на вказане порушення Черкаською обласною прокуратурою буде вирішено питання про наявність підстав для внесення позовних заяв в інтересах територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.
Згідно із листом від 14 квітня 2021 року Черкаська міська рада повідомила Черкаську обласну прокуратуру, що не буде звертатись із позовними заявами щодо скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права власності вказаних осіб на спірні будинки. 
Листом прокуратури Черкаської області від 14 квітня 2021 року повідомлено Черкаську міську раду про те, що прокуратурою підготовлено позовні заяви в інтересах територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради щодо скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію прав власності за відповідачами на спірні будинки.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 4, 5 ЦПК України ).
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі придбали оспорюване майно на прилюдних торгах.
З аналізу змісту ч. 1 ст. 650 ЦК України, ч. 1 ст. 655 ЦК України та ч. 1 ст. 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 403/13077/12 (провадження № 61-42788св18).
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі права чи інтереси мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження 14-144цс18).
Підставами для проведення державної реєстрації за відповідачами права власності на спірні будинки зазначено: довідки видані обслуговуючим кооперативом «Дніпро-2003» та свідоцтва на право власності, видані 17 жовтня 2012 року нотаріусом Дмитренком Д.М., які скасовано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 та чинним на час проведення спірної реєстрації.
Колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції, що відповідачі достовірно знали, що свідоцтва на право власності скасовані рішенням суду, яке набрало законної сили, оскільки також були сторонами у справі, однак, надали їх Державному реєстратору Кожухарю С.А. для проведення державної реєстрації.
Крім того на час прийняття рішення про державну реєстрацію 19 жовтня 2018 року та 26 жовтня 20 18 року за відповідачами права власності на спірне майно, за Черкаською міською радою 02 жовтня 2018 року вже було зареєстроване право власності на вказане майно.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно визначено, що державний реєстратор Кожухар С.А. не перевірив наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне нерухоме майно за Черкаською міською радою, не взяв до уваги дані Державного земельного кадастру, відповідно до яких земельна ділянка, на якій знаходилося нерухоме майно мала використовуватися під базу відпочинку вчителів, а не для особистої використання громадянам, не взяв до уваги дані Єдиного державного реєстру судових рішень, в якому наявна значна кількість судових рішень, щодо нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 
Правомірність державної реєстрації 02 жовтня 2018 року за Черкаською міською радою права власності на нерухоме майно за вказаною адресою встановлено рішенням Господарського суду Черкаської області від 26 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 березня 2021 року, тому в силу положень статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
При встановленні неправомірності дій державного реєстратора під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно за відповідачами, суд першої інстанції застосував відповідні положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції свідчить про те, що способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Враховуючи наведене, судом першої інстанції застосовано правильний спосіб захисту та ухвалено обґрунтоване рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про право власності відповідачів на спірне нерухоме майно, і скасовано державну реєстрацію прав власності з одночасним припиненням за відповідачами права власності на спірне нерухоме майно.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що прокурор не наділений повноваженнями представляти інтереси держави в особі Черкаської міської ради у даній справі, колегія суддів вказує на наступне.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Також, у частині третій статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Результат аналізу статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для висновку про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки визначення «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, поняття «інтереси держави» охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Оскільки, повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Подібних висновків дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19); Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 495/10988/17 (провадження № 61-29св19).
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Велика Палата Верховного Суду вирішувала такі питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/3486/18; від 16 квітня 2019 року у справі № 925/650/18, від 17 квітня2019 року у справі №923/560/18; від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, та зазначила, що: «Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва».
Таким чином, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частина третястатті23 Закону України «Про прокуратуру»).
Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, заявою або скаргою.
Апеляційний суд приходить до висновку, що прокурор відповідно до статті 23 Закону «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, а саме з огляду на неподання Черкаською міською радою позову, що свідчить про бездіяльність міської ради щодо захисту інтересів держави та територіальної громади, отже, неналежне виконання нею своїх повноважень. Тому у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам законодавства.
Тому, посилання в апеляційній скарзі на безпідставність та необґрунтованість подання прокурором позову до суду, у зв`язку з чим слід залишити без розгляду позовну заяву, є помилковими.
Твердження скаржника про те, що оскільки у рішенні Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року не конкретизовано, яке саме свідоцтво про право власності підлягає скасуванню, а саме: ідентифікуючі ознаки свідоцтва: номер, ким видане, що свідоцтва про право власності, наявні у відповідачів, давали всі правові підстави для здійснення державної реєстрації, оскільки на момент реєстрації вони не були скасовані,є безпідставними. Так, у вказаному рішенні суду вказано дату видання свідоцтва, особу, якій його видано та нерухоме майно, на яке його видано. Крім того матеріали справи не містять доказів, що відповідачам видавались інші свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно 17 жовтня 2012 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що дії державного реєстратора щодо внесення 02 жовтня 2018 року запису про право власності Черкаської міської ради на комплекс нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є неправомірними, спростовані рішенням Господарського суду Черкаської області від 26 серпня 2020 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 – адвоката Заволокіна Олексія Олексійовича без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року в частині позовних вимог заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації права власності на будинки відпочинку – без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 – адвоката Заволокіна Олексія Олексійовича залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04 серпня 2021 року в частині позовних вимог заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації права власності на будинки відпочинку – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                  

                                                                

Повний текст постанови складений 19 листопада 2021 року