ПОСТАНОВА
Іменем України

18 листопада 2021 року 
Київ
справа №200/4813/19-а
адміністративне провадження № К/9901/30852/19  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,
суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.
розглянув як суд касаційної інстанції у порядку письмового провадження адміністративну справу №200/4813/19-а 
за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним і скасування припису, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, ухвалене у складі: головуючого судді Шинкарьової І.В., і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року, ухвалену у складі: головуючого судді Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В.,
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест» (далі - ПрАТ «АПК-Інвест», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Донецькій області (далі - ГУ Держпраці в Донецькій області, відповідач) з вимогою визнати протиправним і скасувати припис ГУ Держпраці в Донецькій області від 18 лютого 2019 року №05.2-11-7/1.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним приписом його обуло зобов`язано провести розслідування нещасного випадку.
3. Позивач доводив, що в спірних правовідносинах підставою для початку розслідування події роботодавцем є отримання екстреного повідомлення від лікувально-профілактичного закладу з посиланням потерпілого на нещасний випадок на виробництві або звернення потерпілого чи уповноваженої ним особи із заявою до роботодавця про розслідування випадку з ним. Водночас жодна з наведених обставин у спірних правовідносинах не настала.
4. Позивач також посилався на порушення порядку прийняття оскаржуваного припису, оскільки відповідачем не було оформлено контролюючий захід з урахуванням вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 (дружина потерпілого ОСОБА_2 ) звернулася до ГУ Держпраці в Донецькій області із заявою від 06   грудня 2018 року (вх. № Д-551), в якій повідомила про те, що її чоловік ОСОБА_2 працює водієм на ПрАТ «АПК-Інвест». 04 грудня 2018 року під час виконання посадових обов`язків приблизно о 7 год 10 хв ОСОБА_2 відчув себе зле, про що він повідомив диспетчера ПрАТ «АПК-Інвест» і просив викликати йому швидку медичну допомогу. Отримавши першу медичну допомогу, ОСОБА_2 звернувся до сімейного лікаря, яка, оглянувши його, повторно викликала швидку медичну допомогу у зв`язку з ознаками інсульту. У цей же день ОСОБА_2 був доставлений до неврологічного відділення Покровської центральної районної лікарні з діагнозом "Інсульт" (а.с. 12).
6. 17 грудня 2018 року Держпраці в Донецькій області звернулося до позивача з листом №05.2-14-1/891-18, в якому повідомило про звернення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивачеві запропоновано надати письмові роз`яснення щодо причин неповідомлення про вказаний інцидент відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, профзахворювань та аварій на виробництві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (далі - Порядок №1232).
7. У відповідь позивач листом від 28 грудня 2018 року №1165-2 повідомив, що підставою для початку розслідування події роботодавцем є отримання екстреного повідомлення від лікувально-профілактичного закладу з посиланням потерпілого на нещасний випадок на виробництві або звернення потерпілого, або уповноваженої ним особи, із заявою до роботодавця про розслідування випадку з ним. Водночас жодного з указаних документів до позивача не надходило. Щодо звернення ОСОБА_1 , то позивач зазначив, що остання не є уповноваженим представником ОСОБА_2 , що виключає можливість розслідування інциденту на її підставі.
8. 18 лютого 2019 року відповідачем видано припис №05.2-11-7/1, яким на підставі статей 22 і 39 Закону України «Про охорону праці» та звернення ОСОБА_1 від 04   грудня 2018 року, пояснень ОСОБА_2 запропоновано позивачеві «Провести повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку, визнати чи не визнати нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, скласти акт за формою Н-5 (у разі визнання його таким, що пов`язаний з виробництвом), затвердити (переглянути) акт за формою Н-1, встановити причини нещасного випадку, осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам, усунути порушення в оформленні актів, привести їх відповідно до вимог зазначеного Порядку (у разі уточнення діагнозу, встановлення нових обставин або отримання уточнених висновків чи свідчень щодо обставин нещасного випадку (необхідне підкреслити)».
9. Не погоджуючись з указаним приписом, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
10. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09   жовтня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
11. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що випадки раптового погіршення стану здоров`я працівника підпадають під загальне визначення терміну «Нещасний випадок на виробництві» і підлягають розслідуванню в порядку, установленому чинним законодавством.
12. Водночас суди попередніх інстанцій відхилили заперечення відповідача про те, що інцидент з позивачем не підлягав розслідуванню як нещасний випадок на виробництві з огляду на відсутність повідомлення про нещасний випадок від лікувально-профілактичного закладу та неподанням потерпілим ОСОБА_2 відповідної заяви.
13. Суди попередніх інстанцій зазначили, що про раптове погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 повідомив диспетчера ПрАТ "АПК-Інвест", яка також викликала ОСОБА_2 швидку медичну допомогу, у зв`язку з чим позивач не міг не знати про інцидент, який вимагав проведення розслідування.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
14. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити.
15. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір в частині підстав та порядку винесення оскаржуваного припису, керувалися виключно нормами Порядку №1232 та помилково не застосували до спірних правовідносин Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», відповідно до якого умовою проведення будь-яких форм контролю є видання відповідного наказу на перевірку, оформлення посвідчення (направлення), складання за її результатами акту.
16. Як зазначає позивач, у спірних правовідносинах указаних умов відповідач не виконав, а суди попередніх інстанцій посилання на вказані порушення проігнорували.
17. Позивач також зазначає, що суди попередніх інстанцій помилково вважали, що відсутність повідомлення про нещасний випадок від лікувально-профілактичного закладу або заяви потерпілого не було перешкодою для призначення розслідування.
18. Позивач наполягає на тому, що саме повідомлення лікувально-профілактичного закладу або заява потерпілого є тим юридичним фактом, з яким Порядок №1232 пов`язує можливість та обов`язок роботодавця провести розслідування нещасного випадку.
19. Окремо позивач зазначає про невідповідність форми припису вимогам чинного законодавства, адже за формою «Н-9» припис складається у випадку, зокрема, приховування факту настання нещасного випадку. У самому приписі не йдеться про спроби позивача приховати настання нещасного випадку з ОСОБА_2 .
20. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначив, що суди попередніх інстанції повно та всебічно встановили обставини, що мають значення для розгляду справи, і правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає.
21. Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 08 листопада 2019 року та була передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_3, суддів Шарапи В.М., Чиркіна С.М.
22. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 22 квітня 2020 року, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 у відставку, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.
23. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Желєзному І.В., суддям Бевзенку В.М., Стеценку С.Г.
24. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2021 року задоволено заяви суддів Желєзного І.В., Бевзенка В.М. і Стеценка С.Г. про самовідвід.
25. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2021 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.
V. Джерела права та акти їхнього застосування
26. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
27. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.
28. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
29. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року №   460-IX.
30. Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці визначено в Законі України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-XII (далі - Закон №2694-XII).
31. Відповідно до статті 4 Закону №2694-XII державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам і професійним захворюванням.
32. Державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань;
33. Згідно зі статтею 22 Закону №2694-XII роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.
34. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.
35. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.
36. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.
37. Статтею 39 Закону №2694-XII передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право, зокрема, видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов`язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об`єктів підвищеної небезпеки.
38. Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 затверджено Порядок проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (далі - Порядок №1232).
39. Відповідно до пункту 7 Порядку №1232 розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.
40. У пункті 33 Порядку №1232 визначено, що контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці у разі відсутності на підприємстві профспілки. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку.
41. Пунктом 34 Порядку №1232 передбачено, що посадова особа органу Держпраці в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1.
42. Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено у Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V).
43. Відповідно до частини першої статті 2 Закону №877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
44. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) -це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
45. Заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;
46. Частиною четвертою статті 2 Закону №877-V передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
47. Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
48. У частині першій статті 6 Закону №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
49. Частинами першою, другою статті 7 Закону №877-V визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
50. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
51. Згідно з частиною шостою 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
VI. Позиція Верховного Суду
52. Спір у цій справі виник у зв`язку з виданням відповідачем припису №05.2-11-7/1 за формою Н-9, яким позивача зобов`язано провести повторне/додаткове розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 .
53. У касаційній скарзі позивач посилається на істотні порушення процедури видання оскаржуваного припису внаслідок незастосування до спірних правовідносин положень Закону №877-V.
54. Вирішуючи питання, чи розповсюджується на спірні правовідносини вимоги Закону №877-V, Суд виходить з такого.
55. Спеціальним законом, що встановлює гарантії працівників на охорону їхнього життя і здоров`я у процесі трудової діяльності та визначає зміст обов`язків роботодавця у сфері забезпечення належних, безпечних і здорових умов праці є Закон №2694-XII.
56. Статтею 22 Закону №2694-XII визначено, що у випадку настання нещасного випадку роботодавець зобов`язаний організувати його розслідування, у межах якого необхідно встановити пов`язаний чи не пов`язаний нещасний випадок з виробництвом, з`ясувати обставини і причини настання нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам тощо.
57. Державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці, у тому числі контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи Держпраці.
58. Виходячи з положень статті 39 Закону №2694-XII та пунктів 33-34 Порядку №1232, за наслідками здійснення такого контролю, органи Держпраці можуть видавати роботодавцям обов`язкові до виконання приписи за формою Н-9 про необхідність проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі.
59. Отже, передбачений Порядком №1232 припис приймається у межах реалізації органом Держпраці функцій контролю за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці.
60. Водночас основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності врегульовані Законом №877-V, сфера регулювання якого охоплює заходи контролю, що здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.
61. Законом №877-V передбачено, що заходи державного нагляду (контролю) проводяться у формі планових та позапланових перевірок, ревізій, оглядів, обстежень, для чого орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки та оформлює посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
62. З урахуванням викладеного висновок судів попередніх інстанцій про те, що на заходи контролю за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків не поширюється дія Закону №877-V ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
63. З установлених судами попередніх інстанцій обставин справи випливає, що захід контролю, за наслідками якого був прийнятий оскаржуваний припис, відповідачем було проведено за відсутності наказу та посвідчення на перевірку, а його результати не були оформлені актом.
64. За таких обставин Суд погоджується з доводами позивача про те, що в спірних правовідносинах відповідач не мав підстав для видачі припису від 18 лютого 2019 року №05.2-11-7/1 за формою Н-9, у зв`язку з чим він є протиправним і підлягає скасуванню.
65. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
66. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
67. Відповідно до частин першої, третьої статті 351 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
68. Беручи до уваги, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, Суд дійшов висновку про необхідність їхнього скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.
VII. Судові витрати
69. Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
70. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
71. Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у загальному розмірі 8644,50 грн, у тому числі 1921,00 грн за звернення до суду першої інстанції (платіжне доручення від 28 березня 2019 року №1448 (а.с. 3)), 2881,50 грн за подання апеляційної скарги (платіжне доручення від 12 серпня 2019 року №9691(а.с.126)), 3842,00 грн за подання касаційної скарги (платіжне доручення від 04 листопада 2019 року №11102 (а.с. 198)).
72. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в загальному розмірі 8644,50 грн підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.
73. Докази понесення позивачем інших судових витрат у матеріалах справи відсутні.
74. Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
75. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» задовольнити.
76. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 липня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року у справі №200/4813/19-а скасувати.
77. Ухвалити у справі №200/4813/19-а нове рішення, яким позов задовольнити.
78. Визнати протиправним і скасувати припис Головного управління Держпраці в Донецькій області від 18 лютого 2019 року №05.2-11-7/1.
79. Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» (місцезнаходження: 85325, Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, 1-А; ідентифікаційний код - 34626750) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Донецькій області (місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, буд. 82; ідентифікаційний код - 39790445) судові витрати у розмірі 8644,50 грн (вісім тисяч шістсот сорок чотири гривні 50 коп).
80. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    С.А. Уханенко