СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року                                 м. Харків                        Справа № 922/1336/21  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В. , суддя  Радіонова О.О.
За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача:   від відповідача:	 Телеснюк І.В.   Владимир Я. В. (в порядку самопредставництва) згідно з відомостями з ЄДР та посвідчення №2084      Макаренко Ю. Ю. (адвокат), ордер серії АЕ №1092362 від 17.09.2021 року, свідоцтво №3533 від 07.12.2017 року про право на заняття адвокатською діяльністю	

розглянувши апеляційну скаргу  (вх. №2584 Х/3)	  Харківської міської ради, м. Харків                                      	
на рішення Господарського суду	 Харківської області	
ухвалене	28.07.2021 року (повний текст складено та підписано 04.08.2021 року у м. Харкові)	
у справі	№922/1336/21 (суддя – Жельне С. Ч.)	
за позовом 	Харківської міської ради, м.Харків  	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліз-Трейд”,                        м. Дніпро	
про	стягнення 1   041 786,96 грн.	

          В С Т А Н О В И В:

Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліз-Трейд" безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки по вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136600:13:009:0466 площею 0,5795 га у період з 01.07.2020 по 28.02.2021 у сумі 1 460 205,76 грн.
Ухвалою господарського суду від 19.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
           21.05.2021 від позивача надійшла        заява про зменшення розміру позовних вимог у справі №922/1336/21 (вх.№11801), відповідно до якої позивач зазначає, що внаслідок надання відповідачем експертного висновку щодо наявності складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов із зазначенням « 1» замінений на « 0,73», у зв`язку із чим, позивач просить п.2 та п.3 прохальної частини позовної заяви читати у наступній редакції:
          « 2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ліз-Трейд» (бульвар Зоряний, 1-А, м. Дніпро, 49107, ідентифікаційний код 37373897) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ: 04059243; за реквізитами: код класифікації доходів бюджету – 24062200, номер рахунку (IBAN) – UA698999980314090611000020649, код отримувача (ЄДРПОУ) – 37874947, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), отримувач – ГУК Харків обл/МТГ Харків) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки по вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136600:13:009:0466 площею 0,5795 га у період з 01.07.2020 по 28.02.2021 у сумі 1 041  786,96 гр.»
          « 3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ліз-Трейд» (бульвар Зоряний, 1-А, м. Дніпро, 49107, ідентифікаційний код 37373897) на користь Харківської міської ради (м-н Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ: 04059243; р/р UA518201720344240012000032986, Банк: ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати зі сплати судового збору у сумі 15 626,80 грн.».
           02.06.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення (вх.№12841), за змістом яких наголошено на тому, що відсутність земельної ділянки як об`єкта цивільним прав виключає існування у будь-якого суб`єкта, в тому числі Харківської міської ради, прав вимоги за кондиційним зобов`язанням, оскільки така вимога, обґрунтована безоплатним користуванням відповідачем земельною ділянкою,     не може виникнути раніше виникнення у кредитора речового права на земельну ділянку, якою безоплатно користується інша особа. Сфомована земельна ділянка, за кадастровим номером 6310136600:13:009:0466 є об`єктом цивільних прав виключно з моменту державної реєстрації на неї за Харківською міською радою.
Протокольною ухвалою від 09.06.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, подальший розгляд справи відбувався з урахування змін, викладених в цій заяві.
           15.06.2021 відповідач до суду першої інстанції надав клопотання про залучення доказів до матеріалів справи (вх.№14165), а саме - копію листа ТОВ «Ліз-Трейд» вих.№26/05/2021 від 26.05.2021; Докази реєстрації листа ТОВ «Ліз-Трейд»                                  вих. №26/05/2021 від 26.05.2021 р. в електронному кабінеті платника податків; копію листа Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України щодо сплати платником ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» земельного податку за 2020р. та 2021 рік; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також, у цій заяві відповідач просить суд поновити йому строк для подання цих доказів до суду.
Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області  від 16.06.2021, на підставі ч.1 ст.119 ГПК України поновлено відповідачу строк на подання доказів, які були     додані до клопотання про залучення доказів (вх.№14165 від 15.06.2021), відповідні докази долучені судом до матеріалів     справи.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач повинен був довести факт сформованості земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. 
Харківська міська рада, м. Харків звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21, в якій просить суд:
- прийняти апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі;
- скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 та ухвалити нове, яким позов Харківської міської ради до                          ТОВ "Ліз-Трейд" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1    041    786,96 грн. задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, що призвело, виключно на думку позивача (апелянта), до хибних висновків щодо визначення земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. На думку апелянта факт сформованості земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав відбувається в момент присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, що на його думку підтверджується релевантною судовою практикою та повністю доведено факт формування земельної ділянки.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2021 зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Чернота Л. Ф., судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року апеляційну скаргу Харківської міської ради, м.Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 залишено без руху та зобов`язано заявника усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі                34   868,24 грн. за звернення з апеляційною скаргою.
На усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 25.08.2021 року, від Харківської міської ради, м.Харків 30.08.2021 року до канцелярії суду надійшла заява б/н, б/д з доданим оригіналом платіжного доручення №3302 від 18.08.2021 року про сплату судового збору на суму 34   868,24 грн.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 9 Закону України “Про судовий збір” суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
На виконання положень вищевказаної статті, апеляційним судом перевірено у програмі “Діловодство спеціалізованого суду “ДСС” та встановлено, що судовий збір у сумі 34 868,24 грн, сплачений апелянтом відповідно до платіжного доручення №3302 від 18.08.2021 року, зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України від 18.08.2021 року. 
З огляду на вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником виконано вимоги ухвали суду від 25.08.2021 року та усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений судом строк.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради, м.Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21. Встановлено учасникам справи строк до 17.09.2021 включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Харківської міської ради, м. Харків на рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 призначено на "13" жовтня 2021 р. о 14:40 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.
Представник позивача в судовому засіданні 13.10.2021 року підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 та ухвалити нове, яким позов Харківської міської ради до ТОВ "Ліз-Трейд" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1    041    786,96 грн. задовольнити у повному обсязі.
          Крім того, 13.10.2021 року (о 14:25 год.) позивач надав через канцелярію суду заяву, в якій просить зупинити  апеляційне провадження  у справі №922/1336/21 за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду  Харківської області від 28.07.2021 у справі №922/1336/21 до перегляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду  справи №646/4738/19.
          Вищенаведена заява обґрунтована тим, що ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.07.2021 у справі №646/4738/19 прийнято до розгляду справу за позовом Харківської місцевої прокуратури №5 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за касаційною скаргою представника на постанову Харківського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року.
          Позивач зазначає про застосування судом касаційної інстанції принципово різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих правовідносин. Різне застосування положень закону, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом, так як застосовуючи  положення статті  79-1 ЗК України до правовідносин, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням земельної ділянки, помилковим вважає врахування  лише положень щодо сформованості земельної ділянки.
Представник відповідача в судовому засіданні 13.10.2021 надав усні пояснення по суті справи, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. Проти зупинення справи заперечував. Просив суд рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача у справі №922/1336/21 – залишити без задоволення.
Судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеної заяви враховуючи нижчевикладене.
Відповідно до приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України,     суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема,     об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Пов`язаною із цією справою є така справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (частини 4 та 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).
Під неможливістю розгляду справи потрібно розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, – у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як саме справа, яка розглядається господарським судом, пов`язана зі справою, що розглядається іншим судом;          2) чим обумовлена неможливість розгляду справи. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі №922/1962/17 і від 17.12.2019 у справі № 917/131/19. 
Водночас, зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини, які є предметом розгляду, або ж коли установлені судами обставини дозволяють вирішити спір по суті. 
В даному випадку, зібрані по справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.
Крім того, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.
          Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання. 
У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5   статті 269 Господарського процесуального кодексу України      суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
          Харківською міською радою, відповідно до вимог статті 189 Земельного кодексу України, були здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади міста Харкова, додержання вимог земельного законодавства.
          Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.03.2021 №248071325 (том 1, а.с.31-32) право власності на нежитлову будівлю літ. №А1-1» загальною площею 3538,00 кв.м. по          вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові зареєстроване з 29.04.2013 за ТОВ «Ліз-Трейд» на підставі свідоцтва про право власності від 21.09.2011 б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 19.09.2011 №4088.
          Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2020 №НВ-0005707972020 (том 1, а.с.43) земельна ділянка по по вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136600:13:009:0466 площею 0,5795 га зареєстрована в ДЗК 18.06.2020. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Вид використання - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А1-1» (торгівельно-розважальний центр).
          Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А1-1» (торгівельно-розважальний центр) по вул. Герої Праці, 9 у м. Харкові, розробленого на замовлення ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» у 2020 році, передбачено надання вищевказаної земельної ділянки із земель запасу комунальної власності для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі                     літ. «А1-1».
01.03.2021 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки по вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136600:13:009:0466) та складено відповідний акт обстеження земельної ділянки (том 1, а.с. 49-52).
          Обстеженням на місцевості встановлено, що на сформованій земельній ділянці площею 0,5795 га (кадастровий номер 6310136600:13:009:0466) по вул. Героїв Праці, 9 у             м. Харкові розташована нежитлова будівля літ. «А1-1», право власності на яку зареєстроване за ТОВ «Ліз-Трейд» та земельна ділянка використовується для експлуатації та обслуговування вказаної нежитлової будівлі.
          Відповідно до інформації ГУ ДПС у Харківській області від 24.11.2020 №23572/9/20-40-04-03-17 (том 1, а.с.48) ТОВ «Ліз-Трейд» є платником земельного податку за земельну ділянку, розташовану у Київському районі м.Харкова. Сума нарахувань та сплати «Ліз-Трейд» земельного податку за період з 01.07.2020 по 31.10.2020 становить  89    493,68 грн.
          Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами у період з 01.07.2020 по 28.02.2021 прав на земельну ділянку по вул. Героїв Праці, 9 у м. Харкові з кадастровим номером 6310136600:13:009:0466, та з урахуванням ст. ст. 12,    80,    83 Земельного кодексу України, дана земельна ділянка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.09.2020 №НВ-0005707972020.
          У своєму позові позивач вказує, що відповідач, набувши право власності на об`єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер 6310136600:13:009:0466) не сплачував за користування даною земельною ділянкою, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати.
                                                                      У зв`язку з цим, позивач на підставі    статей 1212-1214 ЦК України    просив стягнути з відповідача 1041786,96 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.07.2020 по 28.02.2021.
      Вищевказані обставини, стали підставою звернення позивача в рамках даної справи  із відповідним позовом до суду.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів  погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності  підстав для відмови у задоволенні позову, з огляду наступне.
          За змістом частини 2 статті 152 Земельного кодексу України        власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
          Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України        особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення   глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
          Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
          У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень    глави 83 Цивільного кодексу України.
          За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
          Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
          Для висновку про наявність підстав для повернення безпідставно набутих коштів потрібно встановити обставини набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (потерпілого), а також те, що набуття або збереження цього майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
          Отже, у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку із чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі частини 1   статті 1212 Цивільного кодексу України.
          Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
          Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Отже, витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку (том 1, а.с. 46).
          Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІЗ-ТРЕЙД» є власником нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, загальною площею - 3538, опис літ. А1-1, розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Героїв Праці, 9 та з метою врегулювання земельних відносин звернулося до Харківської міської ради задля відведення земельної ділянки та реєстрації майнових прав. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52465963101.
          Рішенням Харківської міської ради від 22.04.2020 р. №2094/20 ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 0,6058 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А1-1» (торговельно-розважальний центр) по вул. Героїв Праці, 9 (том 1, а.с. 69).
          Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер: 6310136600:13:009:0466, була сформована 18.06.2020р., тобто зареєстрована у відділі Головного управляння Держгеокадастру у Харківській області (том 1, а.с.43).
          Право власності на земельну ділянку зареєстровано  за Харківською міською радою
25 березня 2021 року, номер запису про право власності: 41215046.
          Рішенням Харківської міської ради від 19.08.2020 р. № 2236/20 затверджено проект відведення земельної ділянки та надано в оренду строком до 01.09.2031 року земельну ділянку комунальної власності площею 0,5795 га (кадастровий номер 6310136600:13:009:0466) за рахунок земель житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А1-1» (торгівельно-розважальний центр) по вул. Героїв Праці, 9.          
          В даному випадку, укладення договору є реалізацією рішення про надання земельної ділянки в оренду, що є балансом публічно-правових відносин та має підтримувати принцип належного урядування, однак договір оренди не було укладено з вини позивача.
          Листом від 02.09.2020р. за №02/09/2020 ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» зверталося до Харківської міської ради з проханням укласти договір оренди землі. Перелік листів на адресу Харківської міської ради було направлено: 18.11.2020р., 14.01.2021, та 17.03.2021р., що підтверджується матеріалами справи.
          У відповідь на лист від 10.03.2021-01 від 10 березня 2021 року ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» отримало відповідь від 02.04.2021 р. №1755/0/553-21, що ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» надано договір на підпис (том 1, а.с. 81-82).
          В подальшому, 23 березня 2021 року між ТОВ «ЛІЗ-ТРЕЙД» та Харківською міською радою було укладено договір оренди землі, строком до 01.09.2031 року (том 1. а.с. 122-128).
          Згідно п. 9 Договору оренди землі розмір орендної плати за земельну ділянку за рік становить 5,256% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. 
          Пунктом 5 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає:       29 056 865 грн. 
          Договір оренди землі зареєстровано 25 березня 2021 року, номер запису про інше речове право: 41215227 (том 1, а.с.112-115).
          За період з 01.07.2020 року по 28.02.2021 року позивачем здійснено розрахунок безпідставно збережених грошових коштів за використання земельної ділянки без реєстрації речового права. Тобто, до оформлення позивачем права власності на земельну ділянку.
          Стосовно тверджень апелянта щодо висновків суду, що прийняті з порушенням норм матеріального права при трактуванні частини 9 статті 79-1 Земельного кодексу України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Апелянт акцентує увагу суду, що судом першої інстанції не досліджено всіх фактичних обставин справи, та факт сформованості спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, а також наданих Міською радою доказів на підтвердження цього факту, та посилається на судову практику, за якою важливим є встановлення важливих обставин, зокрема чи є спірна земельна ділянка, за користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав, протягом усього періоду зазначеного в позові. Та наголошує, що земельна ділянка, з кадастровим номером: 6310136600:13:009:0466 є сформованою як об`єкт цивільних прав з 18.06.2020 року, тобто з моменту присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру.
Водночас, апелянт зазначає, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту державної реєстрації прав на неї та посилається на відповідну судову практику, зі сформованою правовою позицією у кондиційних спорах, а саме - необхідною передумовою для стягнення грошових коштів є встановлення факту чи є земельна ділянка за якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду. Від так земельна ділянка повинна бути сформована, як об`єкт цивільних прав. 
З вказаним твердженнями позивача судова колегія апеляційної інстанції погоджується, вищенаведене також знайшло своє відображення й в оскаржуваному рішенні суду.
          За приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її Формування та державної реєстрації права власності на неї.
          Таким чином, чітко розмежовано поняття формування земельної ділянки, завершальним етапом якого є внесення інформації про земельну ділянку в Державний земельний кадастр та визначення земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав - завершальним етапом якого є - реєстрація права власності на земельну ділянку. Ці поняття не є тотожними, та ці події можуть не збігатися у часі.
          За даною справою позивач мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів). Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17.
          Натомість, позивач вільно трактує діюче законодавство ігноруючи той факт, що земельна ділянка має бути сформована, як об`єкт цивільних прав.
          Однак, в ході вирішення даного спору судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка, з якою позивач пов`язує виникнення кондиційного зобов`язання відповідача, не є об`єктом цивільних прав.
          Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Згідно інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка, кадастровий номер: 6310136600:13:009:0466, була сформована 18.06.2020р., тобто зареєстрована у відділі Головного управляння Держгеокадастру у Харківській області.
          Як вище зазначено, право власності на земельну ділянку позивачем зареєстровано         25 березня 2021 року.
          При цьому апелянт дійшов помилкового висновку відносно того, що за частиною             9 ст. 79-1 Земельного кодексу з моменту формування земельна ділянка виступає об`єктом цивільних прав.
Стосовно статті 178 Цивільного кодексу України, за якою об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.
Помилковими також, є висновки позивача стосовно того, що земельна ділянка може виступати як об`єкт цивільних прав в цивільному обороті після присвоєння їй кадастрового номеру та проведення державної реєстрації прав на неї, проте сформованою як об`єкт цивільних прав земельна ділянка є з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. 
Позивач, посилаючись на висновки Верховного Суду, що для застосування                      ст. 1212 Цивільного кодексу підлягає встановленню факт існування земельної ділянки, як об`єкту цивільних прав, при цьому зазначаючи, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру.
          Неприпустимим є трактування законодавства та релевантної судової практики на власний розсуд.
          З тексту апеляційної скарги вбачається, що позивач розуміє, що задля застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України земельна ділянка має бути об`єктом цивільних прав, в той же час, апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, щодо об`єктом цивільних прав земельна ділянка є виключно з моменту державної реєстрації прав на неї позивачем.
          Однак, вказане твердження апелянта є помилковим.
          Суд першої інстанції в повній мірі дослідив матеріали справи та дійшов до обґрунтованих висновків, що земельна ділянка стала об`єктом цивільних прав з             25.03.2021 року. А також вірно зазначив, що запропоноване позивачем тлумачення закону, яке полягає у твердженні про виникнення об`єкта права лише після формування земель-зі ділянки прямо суперечить змісту ст. 79-1 Земельного кодексу України, внаслідок чого не має права на існування.
          Безспірним доказом реєстрації права власності на земельну ділянку є Довідка з реєстру речових прав -а нерухоме майно, держаного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №258846451 від 28.05.2021 року. До вказаної дати жодних майнових прав на цю земельну ділянку зареєстроване не було.
          Судова колегія апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
          Змістовне тлумачення правових норм прийнято здійснювати методом прямого і чесного читання.
          Брайан Гарнер зазначав, що: «Усталений погляд завжди був такий, що інтерпретував це зробити кінцеву кількість речей для розуміння значень слів у їх контексті. Деякі дії виходять за межі такого підходу: розширити, перекрутити, викривити, розтягнути, вигадати, обмежити, зігнути, зробити виключення, проігнорувати, уникнути, зневажити, скасувати, анулювати, визнати недійсним. Суддів часто закликають вдаватися до цих дій, однак, це вже не інтерпретація».
          Саме таким підходом до тлумачення норм права повинен керуватися будь-який суд і будь-який правник при тлумаченні норм права.
          Пряме і чесне читання норми ст. 79-1 ЗК України Закону свідчить про неможливість виникнення ділянки як об`єкту цивільних прав до моменту реєстрації права власності на цю земельну ділянку.
          Норма 4.4 вищевказаної статті, на яку посилається позивач, регламентує формування земельної ділянки, а не виникнення об`єкту цивільних прав. 
          Відповідно до ч.9 ст.79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка як об`єкт цивільних прав виникає пізніше дати формування тільки після реєстрації права власності на таку ділянку.
Крім того, тлумачення закону, якого дотримується позивач (апелянт), суперечить критерію  «Толстого-Милославського».
Так, встановлюючи підхід до тлумачення правових норм, ЄСПЧ у постанові від 13.07.1995 року у справі «Толстой-Милославський» (Tolstoy Miloslavsky) проти Об`єднаного Королівства (скарга №18139/91), визначаючи зміст терміну «передбачений законом» сформулював наступну умову: положення національного законодавства повинні бути настільки ясними, зрозумілими і визначеними, щоб будь-яка людина, за необхідності скориставшись порадою юриста, могла б повністю зрозуміти зміст закону.
В той же час, запропоноване позивачем тлумачення закону, яке полягає у твердженні про виникнення об`єкта права лише після формування земельної ділянки, прямо суперечить змісту ст. 79-1 ЗК України, внаслідок чого не має права на існування.
          Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку було зареєстровано 25.03.2021 року, номер запису про право власності: 41215046. Таким чином, сформована земельна ділянка, за кадастровим номером: 6310136600:13:009:0466 є об`єктом цивільних прав виключно з моменту державної реєстрації на неї за Харківською міською радою. А формування земельної ділянки передує набуттю нею статусу об`єкту цивільних прав.
Відсутність земельної ділянки як об`єкта цивільних прав виключає існування у будь-якого суб`єкта, у тому числі Харківської міської ради в спірних відносинах, права вимоги за кондиційними зобов`язаннями, оскільки така вимога, обґрунтована безоплатним користуванням відповідачем земельною ділянкою, не може виникнути раніше виникнення у кредитора речового права на земельну ділянку, якою безоплатно користується інша особа. До таких висновків дійшов суд першої інстанції розглядаючи цю справу, які ми вважаємо вірними, обґрунтованими та такими, що слідують із норм діючого законодавства.
          Оцінюючи можливість виникнення кондикційного зобов`язання до моменту виникнення земельної ділянки як об`єкта права, колегія суддів зазначає, що правове тлумачення, якого дотримується позивач, з очевидністю суперечить не тільки базовим положенням цивільного права, але й принципам справедливості і добросовісності.
          Кондикційне зобов`язання не може виникнути без вчинення власником мінімально-необхідних дій щодо введення земельної ділянки в цивільний оборот як об`єкта цивільних прав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 р. у справі №904/4737/18, від 11.09.2019 р. у справі №922/393/18, від 13.02.2019 р. у справі №922/392/18, від 07.02.2019 р. у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 р. у справі          №923/921/17 р., від 05.03.2020 року по справі № 922/926/19 р.
          Свою незгоду з таким висновком апелянт пояснює тим, що частина 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України пов`язує можливість земельної ділянки, в якості об`єкту цивільних прав в цивільному обороті з моменту її формування - тобто присвоєння такій ділянці кадастрового номеру.
          Дане трактування апелянта є незаконним, суперечить правовій природі приписам                  9 ст. 79-1 Земельного кодексу України.
          Як вірно зазначено судом першої інстанції кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для правильного вирішення спору встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, об`єктом цивільних прав та чи обґрунтованими є порядок та підстави здійснення нарахування орендної плати за користування нею.
          Оскільки, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підстав ч. 1 ст.1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у п і 94 постанови Великої палати Верховного суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц).
          У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку ст. 1212 ЦК України.
          Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що апелянтом надано докази лише формування земельної ділянки, але не надано доказів, що земельна ділянка була сформована, як об`єкт цивільних прав у період протягом якого позивач просить стягнуть безпідставно збережені грошові кошти. А від так, земельну ділянку, як об`єкт цивільних прав за час стягнення безпідставно збережених коштів не сформовано, що виключає можливості застосування кондиційних вимог.
          На підставі аналізу правових норм суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що передумовами та матеріальними підставами для застосування кондиційних зобов`язань є реєстрація права власності на земельну ділянку, тобто існування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, що підтверджено належними доказами.
          Стосовно тверджень апелянта, що відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю як обґрунтування визначення власника земельної ділянки, судова колегія зазначає наступне.
          Судом першої інстанції зроблено висновок, що ряд норм земельного законодавства, які регламентують розмежування земель, визначають територіальну громаду власником земель. Однак ці норми є нормами про належність земель, але не регламентують ані порядку виникнення права власності на речі, ані порядку виникнення земельної ділянки як об`єкта права. Таким чином, місцевий суд надаючи оцінку спірним правовідносинам виходив з правової природи спору, та вірно розмежував належність земельних ділянок територіальній громаді та оборотоздатність земельної ділянки, що спростовує позицію апелянта з цього питання.
А саме, дійсно, належність земель територіальній громаді, в тому числі і земельної ділянки кадастровий номер 6310136600:13:009:0466. Однак об`єктом права ця ділянка може стати тільки після реєстрації цього права за позивачем. Будь-яке інше тлумачення норм про розмежування земель означає, що норма ч.9    ст.79-1 ЗК України    є «необов`язковою», а це очевидний нонсенс.
          Стосовно тверджень апелянта, що судом першої інстанції не було враховано практику Верховного Суду прийнятої за результатом розгляду аналогічних правовідносин при винесенні оскаржуваного рішення, слід зазначити наступне.
          Апелянт, в позові посилається на судову практику, яку дублює і  в апеляційній скарзі та яка, на його думку мала бути застосована судом першої інстанції при розгляді справи.
          Судова колегія дійшла висновку, що посилаючись на судову практику апелянт акцентує увагу суду  виключно на пере  формування земельної ділянки, ігноруючи момент визначення земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав.
          Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики для дотримання принципу правової  визначеності, водночас відносини мають носити схожий характер, натомість позивачем надано судову практику яка також посилається на те, що земельна ділянка має бути сформована як об`єкт цивільних прав.
          Стосовно тверджень позивача, що здійснений ним розрахунок безпідставно збережених грошових коштів зроблено вірно у відповідності до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, судова колегія зазначає наступне.
          Суд першої інстанції дійшов висновку, що витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно-грошову оцінку.
Водночас, судом було зазначено, що позивачем безпідставно не було враховано суму податків за землю, які було сплачено відповідачем за весь період стягнення.           В свою чергу, відповідачем надавались платіжні доручення (копії, том 1, а.с. 85-105) зі сплати податку за землю за період з червня 2020 року по березень 2021 року, з урахуванням вимог ст. 287.4 Податкового кодексу України, за якою податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом                30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Сума щомісячного платежу - 22 373,42 грн., що відповідає інформації зазначеній в листі податкової (22 373,42 * 4 = 89 493,68 грн).
          Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач мав врахувати сплачені суми при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених грошових коштів. 
          Таким чином,  позивач безпідставно посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку. 
          Окрім того, на підставі витягу про нормативно грошову оцінку можна здійснити розрахунок. Водночас, витяг про нормативно грошову оцінку не є належним доказом того, що земельна ділянка є об`єктом цивільних прав та Харківська міська рада здійснила мінімальні допустимі дії задля реєстрації права власності на земельну ділянку та передачі її в оренду.
          З огляду на вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що господарським судом Харківської області за даною справою було досліджено всі обставини та докази в сукупності.                     Оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
          Доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.
          Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст.ст.129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, - 

           П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Харківської міської ради, м. Харків  на рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21 залишити без задоволення.
2.Рішення господарського суду Харківської області від 28.07.2021 року у справі №922/1336/21  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
          Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.                                         
          У судовому засіданні 13.10.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частину.
          Повний текст постанови складено та підписано 19.10.2021 р.     
                            
Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова