Справа № 461/6371/17                                Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В. 
Провадження № 22-ц/811/954/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.В.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Am 800 серійний № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2007 року випуску, та витребувати його від Головного управління Національної поліції (далі – ГУ НП) у Львівській області, зобов`язавши ГУ НП у Львівській області повернути йому цей квадроцикл, та стягнути судові витрати на правничу допомогу в розмірі 11797 грн. 33 коп.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в межах кримінальної справи на підставі постанови старшого слідчого в ОВС СУ ГУМВС України у Львівській області Довгуня С.З. 09 жовтня 2009 року було проведено обшук у господарстві ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено названий вище квадроцикл, придбаний ним (позивачем) 04 березня 2008 року у ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується накладною від 04 березня 2008 року №18 і товарним чеком від 04 березня 2008 року №14.
За наслідками розгляду кримінальної справи №463/1182/14-к, вироком Личаківського районного суду м.Львова від 07 листопада 2016 року, що набрав законної сили 25.05.2017 року, вилучений квадроцикл, який було визнано речовим доказом у цій справі, вирішено повернути законному володільцеві.
Позивач вважає себе законним власником квадроцикла, однак, ГУ НП у Львівській області у його поверненні відмовило, роз`яснивши право на звернення до суду з відповідним позовом.
Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2007 року випуску.
Витребувано від ГУ НП у Львівській області та зобов`язано ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_1 квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний №3JBEPHH168J000031, червоного кольору, 2007 року випуску.
Стягнуто з ГУ НП за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1294 грн. 80 коп. та 11797 грн. 33 коп. витрат на правничу допомогу.
Рішення суду оскаржило Головне управління Національної поліції у Львівській області. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 24 травня 2019 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції у Львівській області посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний квадроцикл був переданий на зберігання в ГУ НП у Львівській області. 
Звертає увагу, що будь-яких документів про передачу цього квадроциклу, як речового доказу, від ГУМВСУ у Львівській області до ГУ НП у Львівській області теж немає і суд цих обставин не з`ясовував.
Вважає, що надані позивачем накладна та товарний чек не є належними доказами на підтвердження права власності позивача на спірний квадроцикл, оскільки в цих документах відсутня інформація про покупця.
Крім того, зазначає, що квадроцикл у встановленому законом порядку не був зареєстрований та поставлений на облік і документального підтвердження наявності самого договору купівлі-продажу квадроцикла немає.
Звертає увагу, що в період розслідування кримінальної справи позивач навіть не зголошувався, що він є власником вилученого квадроциклу, натомість, ОСОБА_2 вже зверталась до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, заявляючи про свої права на спірний квадроцикл і подаючи до суду ті ж самі докази (накладну і товарний чек), що і позивач ОСОБА_1 , однак, у задоволенні її позову було відмовлено рішенням Галицького районного суду м.Львова від 07 жовтня 2015 року.       
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
28 жовтня 2021 року від до Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника ГУНП у Львівській області Невелич Ю.В..
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи зазначене клопотання колегією суддів було відхилено як необґрунтоване, оскільки заявником не подано підтверджуючих доказів з приводу обставин, викладених у заяві.
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 та ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 жовтня 202’ року, є дата складення повного судового рішення – 09 листопада 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом та матеріалами справи встановлено, що вироком Личаківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2017 року, у справі № 463/1182/14-к (провадження № 1/463/7/16), зокрема вирішено: «Квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний № 3JBEPHH168J000031, червоного кольору, 2007 року повернути законному володільцеві».
04 березня 2008 року ОСОБА_1 придбав квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний № 3JBEPHH168J000031, червоного кольору, 2007 року у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , що підтверджується накладною від 04 березня 2008 року № 18 та товарним чеком від 04 березня 2008 року № 14.
Судом встановлено, що лише у ОСОБА_1 наявний єдиний екземпляр оригіналів ключів від квадроцикла.
Із нотаріально завірених заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судом першої інстанції встановлено, що квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний № НОМЕР_1 , червоного кольору, 2007 року випуску був залишений у них на подвір`ї ОСОБА_1 . Жодних майнових та інших претензій на вказаний квадроцикл у них немає та останній належить на праві власності виключно ОСОБА_1 .
07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівників ГУ НП у Львівській області та автогосподарства при ГУ НП у Львівській області із заявою про повернення вищезгаданого квадроцикла, долучивши до заяви копії вироку Личаківського районного суду міста Львова від 07 листопада 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2017 року, накладної від 04 березня 2008 року № 18, товарного чеку від 04 березня 2008 року № 14, нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Однак, відповідями слідчого управління ГУ НП у Львівській області від 03 серпня 2017 року № К-257/16/02-17 і управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП у Львівській області від 09 серпня 2017 року № 818/18/02-2017 ОСОБА_1 відмовлено у повернені квадроцикла, у зв`язку із тим, що в ході проведення досудового слідства у кримінальній справі, встановити законного власника квадроцикла не виявилось можливим та роз`яснено право на звернення до суду.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб
Відповідно до ст.ст.387,391 ЦК України, лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним, або ж вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно правової позиції Верховного Суду України (ВСУ), висловлену, зокрема, у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 24 червня 2015 № 6-318цс15: «За правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України».
Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.
Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Правилах державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин ((дата придбання спірного майна – 04 березня 2008 року) далі – Правила).
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації підлягали усі призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски.
Аналогічні за змістом положення були передбачені й Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, державній реєстрації підлягають лише транспортні засоби призначені для використання на вулично-дорожній мережі загального користування.
Згідно Інструкції по експлуатації ВОМВARDIER outlander 800 зазначено застереження: «Транспортний засіб призначений лише для переміщення поза дорогами. Він може бути використаний лише на покритій поверхні зі зменшеною швидкістю для переміщення із бездоріжжя на іншу частішу бездоріжжя».
Враховуючи вищенаведене, спірний квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 не підлягав обов`язковій державній реєстрації, оскільки не призначений для використання на дорогах загального користування.
Як вбачається з матеріалів справи, квадроцикл марки «Bombardier Outlander» Can-Аm 800 серійний №3JBEPHH168J000031, червоного кольору, 2007 року випуску був придбаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у ФОП ОСОБА_4 . що підтверджується накладною № 18 від 4 березня 2008 року та товарним чеком № 14 від 04 березня 2008 року. Позивач володіє оригіналоми накладної № 18 від 4 березня 2008 року та товарного чеку № 14 від 04 березня 2008 року та єдиним екземпляр оригіналів ключів до квадроцикла марки ВотЬагсІіег Оиііапсіег» Сап-Ат 800 серійний №3JBEPHH168J000031, червоного кольору, 2007 року випуску.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги стосовно не зазначення у накладній № 18 від 4 березня 2008 року та товарному чеку № і від 04 березня 2008 року інформації про покупця не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір –усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).
Згідно п. 15 ч. 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових грацій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек. накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно розяснень органів ДФС якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов ’язковим, встановлені п. 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.20/6 №13 (далі Положення), то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена.
Таким чином, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми. Проте, виходячи зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом №265 терміна «розрахункові документи», до яких, зокрема, відносяться товарні чеки, вважаємо, що товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам Положення за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек»...».
Згідно п. 2 Розділу II Наказу Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 № 13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок)» касовий чек повинен містити такі обов`язкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці;
для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери ПН»;
для СГ, що не є платниками ПДВ. - податковий номер або серія га номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери «ІД» (ідентифікаційні дані);
якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги);
код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством);
назва товару (послуги);
літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ);
позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати;
загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО»;
для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ»;
для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ. що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті «Акцизний податок» його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення:
порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції:
фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери «ФН»;
напис «ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК» та найменування або логотип виробника.
Аналізуючи зміст фіскального чеку, інформації про покупця не е реквізитом фіскального чеку, відповідно не с обов`язковим реквізитом товарного чеку.
Отже, колегія суддів, надавши належну оцінку накладній від 04 березня 2008 року № 18, виданій підприємцем ОСОБА_4 , та товарному чеку від 04 березня 2008 року і визначила, що ці документи підтверджують право власності ОСОБА_1 на спірний квадроцикл.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору ( п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:
1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);
2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);
3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);
4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1  – ОСОБА_5  надано договір про наслання юридичних послуг № 1/03/07/2017 від 03 липня 2021 року, акт приймання наданих послуг від 23 листопада 2017 року,  розрахунок розміру компенсації витрат, пов`язаних з правовою допомогою у судових засіданнях, наданих ОСОБА_1  адвокатом Біликом П.Б. у справі № 451/6371/17 від 23 листопада 2017 року, розрахунок розміру компенсації витрат, пов`язаних з правовою допомогою, іншої, ніж участь у судових засіданнях  ОСОБА_1 адвокатом Біликом П.Б. у справі № 451/6371/17 від 23 листопада 2017 року та квитанцію №1058-5206-8858-6052 від 24 листопада 2017 року (а.с. 73-76, 71).
Враховуючи вищенаведене, не заслуговують на увагу доводи скаржника щодо того, що розмір стягнутих оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року витрат на правничу допомогу не підтверджений належними доказами.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 листопада 2017 року – Залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 09 листопада 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.