Ухвала
 
05 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 2/1522/9746/11
провадження № 61-13734ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Варзієвим Тимуром Аллановичем , на постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі за заявою акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до  ОСОБА_1 , треті особи: приватне підприємство «Науково-виробнича і торгово-комерційна фірма «Колібрі», приватне підприємство«ЮЖСПЕЦМЕХАНІЗАЦІЯ», приватне підприємство «Науково-виробнича і торгово-комерційна фірма «ОАЗІС-К», товариство з обмеженою відповідальністю «Схід-Захід ТРАНС»,про стягнення заборгованості,  
встановив:
14 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Варзієв Т. А. засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу напостанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року у вищевказаній справі, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).  
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Вказаний строк було продовжено ухвалою від 29 вересня 2021 року.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 вересня 2021 року представником заявника надіслано до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, у якій він вказує, що оскаржувану постанову було отримано лише 14 липня 2021 року. Також зазначає, що оскільки вступна та резолютивна частина постанови Одеського апеляційного суду була винесена 15 червня 2021 року, а представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Варзієв Т. А. був присутній у судовому засіданні, то у поштовому відправленні, надісланому апеляційним судом, ніяким чином не могла бути судова повістка, як про це вказано на самому конверті. 
Проте касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на наступне.
Так, на копії конверту, який був надісланий Одеським апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 , стоїть відмітка «судова повістка». Наданий доказ не дає достатніх підстав для визнання поважними заявлених представником ОСОБА_1 - адвокатом Варзієвим Т. А. підстав для поновлення строків звернення з касаційною скаргою, оскільки представником заявника так і не було надано доказів на підтвердження належності поштового відправлення з трек-номером 6530010183724 до постанови суду апеляційної інстанції, що ним оскаржується.
Крім того, згідно з інформацією щодо відстеження поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта» поштове відправлення з трек-номером 6530010183724 було вручено адресату 16 липня 2021 року, а не 14 липня 2021 року, як стверджує представник заявника.
Ураховуючи викладене, заявником та її представником не надано належних доказів щодо дати отримання копії постанови Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року. 
У зв`язку з тим, що безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, є порушенням вимог пункту 1 статті  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявнику необхідно направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (супровідний лист про надсилання кореспонденції апеляційним судом, поштовий конверт про надсилання постанови Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, довідку апеляційного суду щодо дати отримання/неотримання  ОСОБА_1 чи її представником копії оскаржуваної постанови, довідку апеляційного суду щодо надіслання у конверті з трек-номером 6530010183724саме постанови Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, а не судової повістки тощо). 
Крім того, впорушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) вона подається з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).
Однак у касаційній скарзі заявником не вказано, з яких саме підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, оскаржується постанова Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року та не зазначено обґрунтування (мотивування) того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. 
Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного суду від 15 червня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         М. Ю. Тітов