Ухвала
іменем України 
 
4 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 478/1141/20
провадження № 51-4398ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 —  адвоката ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2021 року й ухвалу Херсонського апеляційного суду від 24 червня 
2021 року щодо засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 
встановив:
За вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 
2021 року 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Казанка Миколаївської області, який має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого, та
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Житомира, який має середню освіту, зареєстрованого 
в АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі — КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 24 червня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засуджених – без задоволення.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними і засуджено за те, що вони 18 квітня 2020 року близько 14:36, діючи за попередньою змовою, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, маючи при собі розкладний ніж, одягнувши медичні маски та рукавички, шляхом відкриття вхідних дверей з тильної сторони будівлі проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_4 , в якому перебувала продавець ОСОБА_7 . ОСОБА_4 забрав у неї мобільний телефон та наказав сидіти тихо. ОСОБА_5 в цей час шляхом пошкодження дверей побутового приміщення магазину заволодів ноутбуком «Lenovo V580c» чорного кольору, відеореєстратором моделі DG-6108HD-S та грошима. Продовжуючи свої злочинні дії, засуджені з метою перешкоджання їхньому викриттю за допомогою клейкої стрічки зв`язали руки та ноги потерпілої і зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 126 288,22 грн. 
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження.
На обґрунтування своїх доводів вказує, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими, невмотивованими, а винуватості його підзахисних у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, не доведено. Висновки суду ґрунтуються на недопустимих та суперечливих доказах, зокрема на даних протоколу огляду місця події від 19 квітня 2020 року, протоколу пред`явлення речей для впізнання від 19 квітня 2020 року, протоколу від 19 квітня 2020 року про пред`явлення потерпілій ОСОБА_7 для впізнання засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також на усіх похідних від цього доказах. 
Перевіривши доводи, зазначені в касаційній скарзі, та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення                       і особі засудженого.
Зі змісту касаційної скарги захисника вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірки з огляду на ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також
у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За статтею ст. 94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд у ході перевірки матеріалів провадження за скаргою встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.
Як убачається із судових рішень, висновок місцевого суду про доведеність винуватості  ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, ґрунтується на ретельно та всебічно досліджених
у судовому засіданні доказах.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своєї вини 
у пред`явленому обвинуваченні, вина засуджених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, встановлена судом на підставі показань потерпілої ОСОБА_7 , яка докладно розповіла про події вчиненого злочину. Так, вона зазначила, що 18 квітня 2020 року до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », належного ОСОБА_8 , зайшли двоє чоловіків — ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Погрожуючи, вони вимагали повідомити місцезнаходження грошей та картки. ОСОБА_4 , тримаючи в руках розкладний ніж чорного кольору з малюнком у вигляді черепа, спостерігав за нею, а ОСОБА_5 в цей час вибив двері до житлової кімнати ОСОБА_8 і викрав майно та гроші потерпілого. Після цього засуджені покинули місце злочину, зв`язавши їй руки і ноги. Крім того, потерпіла зауважила, що через деякий час після злочину дружина ОСОБА_4 просила її написати заяву про відсутність претензій до засуджених.
Потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що 18 квітня 2020 року йому зателефонував невідомий чоловік і замовив труну. Для виконання замовлення потерпілий покинув магазин та невдовзі виявив, що замовлення фальшиве. Дізнавшись про пограбування його магазину за час його відсутності одразу повідомив працівникам поліції номер телефону, з якого йому надійшло замовлення, надавши запис цієї розмови. Зауважив, що напередодні пограбування у нього в магазині працював один із братів Перваків, який бачив гроші та їх місцезнаходження. Крім того, зазначив, що після скоєння злочину дружина ОСОБА_4 просила написати заяву, що потерпілий не має претензій до її чоловіка.
Ці показання є послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема заявою потерпілої про те, що 18 квітня 2020 року в магазині ритуальних послуг двоє чоловіків у масках і рукавичках, погрожуючи ножем, прив`язавши її до стільця, заволоділи майном та грошима ОСОБА_8 .
Згідно з протоколом огляду місця події від 18 квітня 2020 року під час огляду в магазині ритуальних послуг було виявлено порушення порядку речей, безлад у приміщенні, пусту коробку, де зберігались гроші дрібними купюрами, пошкодження дверей, знято відбитки пальців та сліди взуття.
Висновком експерта судово-товарознавчої експертизи від 13 липня 2020 року № 2192 встановлено вартість викраденого майна потерпілого. 
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 4 травня 2020 року № 61/24
у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, які належать до легких тілесних ушкоджень: забій обох передпліч, лівої гомілки без порушення руху, що могли утворитися внаслідок зв`язування клейкою стрічкою. 
За даними протоколу огляду місця події, а саме автомобіля марки «Тoyota Саmrу», державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ОСОБА_4 , від 19 квітня 
2020 року в куртці, що була в автомобілі, виявлено розкладний ніж чорного кольору із зображенням черепа, гроші в сумі 1233 грн, три мобільних телефони, банківські карти, маска для обличчя.
Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 19 квітня 
2020 року під час цієї слідчого дії, проведеної за участю понятих, потерпіла ОСОБА_7 упізнала ніж, вилучений з автомобіля ОСОБА_4 , як той, що був у одного із чоловіків під час злочину.
За протоколом пред`явлення особи для впізнання від 19 квітня 2020 року 
в присутності понятих, захисника потерпіла ОСОБА_7 упізнала ОСОБА_5 як особу, яка пограбувала магазин ритуальних послуг. Відповідно до цього ж протоколу потерпіла не впізнала другу особу, яка вчинила щодо неї злочин, однак під час судового розгляду з упевненістю вказала на ОСОБА_4 , впізнавши його по тій частині обличчя, яка не була закрита маскою, по голосу, одягу, рухам.
Також 19 квітня 2020 року у присутності понятих під час перегляду відеозапису 
з АЗС «Кворум» потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що двоє чоловіків, які вийшли з автомобіля сірого кольору, за статурою і ходою схожі на чоловіків, які проникли та пограбували магазин.
Зі змісту протоколу огляду предмета та фотозображень із камер відеоспостереження від 28 травня 2020 року встановлено, що на відеофайлі від 18 квітня 2020 року, який надано Казанківською філією Миколаївського обласного центру зайнятості, відображено частину вул. Казанка, смт Казанка Казанківського району Миколаївської області, на якій перебували дві особи: одна з них одягнена в штани, сіру кофту з копюшоном, під рукою — щось замотане, продовгувате, друга особа одягнена в темні штани та кофту. Під час перегляду цього відеозапису потерпіла вказала, що ці особи одягнені так само, як злочинці, які проникли до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та вчинили грабіж. 
Відповідно до протоколу від 1 травня 2020 року під час огляду мобільного телефону ОСОБА_8 , було відтворено аудіозаписи з нього, з яких установлено, що неправдиве замовлення труни в день скоєння злочину було здійснено з мобільного телефона, яким користувався ОСОБА_4 — один із братів Перваків. 
На підставі ухвал слідчого судді отримано тимчасовий доступ до інформації щодо дзвінків з мобільних телефонів братів Перваків, у результаті чого встановлено, що всі троє братів у день вчинення злочину та безпосередньо під час злочину здійснювали часті дзвінки між собою. 
Зіставивши докази у їх взаємозв`язку, місцевий суд умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані, що містяться у протоколах слідчих дій та в експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу вироку. Ці докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, місцевий суд визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою.
Доводи захисту про те, що злочин вчинено іншими особами, суд обґрунтовано відхилив, оскільки таке твердження спростовується матеріалами провадження. 
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог 
ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу захисника в інтересах засуджених на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді на доводи, наведені в скарзі, урахував усі обставини, які за законом мають правове значення, при цьому не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу й дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засуджених та прийняв обґрунтоване рішення про залишення вироку місцевого суду без змін, зазначивши підстави ухвалення такого рішення.
Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості засуджених у кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст. 186 КК зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано. 
Так, доводи захисника щодо визнання недопустимим доказом огляду транспортного засобу через відсутність на його здійснення правових підстав, є неспроможними. 
Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. 
За правилами ст. 234 КПК обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, 
в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, — на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.
Як зазначено в судових рішеннях, огляд автомобіля «Тoyota Саmrу» проведено в ніч з 18 на 19 квітня 2020 року після його зупинення у зв`язку з переслідуванням осіб, які пограбували магазин ритуальних послуг. Метою цієї слідчої дії було відшукання речей, що мають значення і можуть бути доказами під час судового розгляду, за прикметами, наданими потерпілою ОСОБА_7 . Тобто слідчі дії було проведено одразу після вчинення кримінального правопорушення як невідкладні. Ухвалою слідчого судді 21 квітня 2021 року було задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення такої слідчої (розшукової) дії. 
Виходячи з положень кримінального процесуального закону, за наявності ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду автомобіля де було виявлено та вилучено об`єкти, які мали причетність до вчиненого кримінального правопорушення, з метою переслідування підозрюваних осіб, огляд 19 квітня
2020 року було проведено за правилами обшуку у невідкладному випадку, а тому протокол, складений за його результатами, суд обґрунтовано визнав допустимими доказами, а також похідні від нього докази. Твердження захисника не ґрунтуються на положеннях закону та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. 
Погодившись із висновком місцевого суду, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив про безпідставність доводів захисника щодо незаконного затримання засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
На виконання вимог ст. 208 КПК уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі у випадку, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому підстави затримання і те, у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень ст. 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст. 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.
Як убачається з вироку, у протоколі затримання містяться всі необхідні посилання на підставу затримання засуджених. А сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказували на те, що саме ці особи щойно вчинили злочин.
Той факт, що потерпіла через сильну втому помилилась під час пред`явлення осіб для впізнання, не є підставою для визнання її показань недопустимим доказом, оскільки в сукупності з іншими доказами, безпосередньо дослідженими місцевим судом й перевіреними апеляційним судом, ніяким чином не спростовує вини засуджених. Водночас надалі, зокрема в судовому засіданні, ОСОБА_7 чітко вказувала на ОСОБА_4 як на особу, яка вчинила грабіж у магазині ритуальних послуг, ОСОБА_7 стверджувала, що в неї відсутні будь-які підстави його обмовляти.
Крім того, доводи захисника про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення до впізнання потерпілій ОСОБА_7 ножа від 19 квітня 2020 року були предметом перевірки апеляційного суду, який навів аргументи щодо їх необґрунтованості. Так, ОСОБА_7 детально описала ніж, який тримав один із злочинців ще на момент звернення із заявою про злочин, а під час слідчої дії впізнала цей предмет за формою, кольором та малюнком білого кольору на ручці у вигляді кісток та черепа, підстав для сумніву у правильності та законності проведення цієї слідчої дії не має, а тому зазначений доказ суд обґрунтовано визнав допустимим.
Захисник не навів жодних інших підстав, з яких показання потерпілої слід  вважати недопустимими, неправдивими або недостовірними доказами, тобто такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Слушно зазначити, що інші доводи захисника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду, та не вказують на наявність таких порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема під час розгляду кримінального провадження. 
Касаційна скарга захисника не містить інших доводів, які би свідчили про допущення судами першої та апеляційної інстанцій істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, що перешкодило чи могло перешкодити цим судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення і з огляду на положення 
статей 412—414 КПК може бути підставами для їх скасування відповідно до пунктів 1—3 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Таким чином, Суд погоджується з рішенням апеляційного суду і приходить до висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими й обґрунтованими, за змістом відповідають вимогам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.
Призначаючи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції згідно 
з вимогами ст. 65 КК достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до тяжких злочинів, дані про особу засуджених, характер злочинних дій, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Суд дійшов правильного висновку щодо кваліфікації дій засуджених за ч. 3 ст. 186 КК та обґрунтовано призначив кожному покарання у виді позбавлення волі на строк
5 років, яке, на думку колегії суддів касаційного суду відповідає приписам статей 
50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Апеляційний суд не порушив положень ст. 405 КПК, належним чином перевірив доводи сторони захисту в інтересах засуджених, викладені у його апеляційній скарзі, проаналізував і дав на них переконливі відповіді та дійшов правильного висновку, що вирок місцевого суду є обґрунтованим і вмотивованим. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову
у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 
ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 — адвоката ОСОБА_6 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2021 року й ухвалу Херсонського апеляційного суду від 24 червня 2021 року щодо засуджених 
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                             ОСОБА_3