ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2979/20  Номер провадження 22-ц/814/1873/21	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Бондаревська С.М., Кривчун Т.О.,
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» 
на рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2021 року, постановлене суддею Шаповал Т.В. (повний текст складено 24 травня 2021 року), 
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
26.06.2020 ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 24.12.2007 між ВАТ «Укргазбанк» (правонаступник ПАТ «Укргазбанк») та ОСОБА_4 (позичальник) укладено кредитний договір №331 к-ф на суму 75 000,00 доларів США для придбання квартири строком до 23.12.2027, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,9 % річних. Кредитні зобов`язання забезпеченні іпотечним договором №331 к-ф, без оформлення заставної, на квартиру АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, його правонаступниками згідно рішення суду від 01.11.2018 (№554/6510/16-ц) є  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Із підстав неналежного виконання кредитного зобов`язання позичальником на підставі ст.1282 ЦК України просить стягнути із відповідачів, як правонаступників позичальника, у межах вартості успадкованого майна заборгованість, що станом 05.06.2020 становить 1 254 914,21 грн., та складається із: заборгованість за основним боргом - 41 888,67 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.06.2020, еквівалентно 1 129 540,55 грн.; заборгованість по пені – 125 373,66 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме, квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 13.05.2021 відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості, заявленої до стягнення, а вимоги щодо її складової - пені заявлені поза межами річного строку позовної давності, визначеного ч.2 ст.258 ЦК України. При цьому враховано, що рішенням суду від 01.12.2014 (справа №552/6422/14-ц), яке набуло чинності, із позичальника на користь банку вже стягнуто відсотки за користування кредитним коштами та пеню за порушення виконання зобов`язання, яка утворилась станом на 30.10.2014.
ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме, ст.ст. 589, 590, 1216, 1218, 1281, 1282 ЦК України, а також процесуального закону – ст.ст.81,82 ЦПК України, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі. 
Доводить належність розрахунку заборгованості та вказує, що у зв`язку зі смертю позичальника ОСОБА_4 , рішення суду, яким з нього стягувалася заборгованість за відсотками за період грудень 2007 року – червень 2017 року, обґрунтовано включена у розрахунок заборгованості, заявленої до стягнення з його правонаступників, оскільки судове рішення залишається невиконаним, а виконавче провадження за ним закінчено. 
Просить врахувати, що відповідачами розрахунок заборгованості не оспорювався, а їх представник – адвокат Марченко Г.І. в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_3 визнає позовні вимоги у частині 427 000,00 грн., тобто вартості заставного майна та вказана сума внесена на депозит суду.
Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не врахував п.п.1.1, 3.1.1 договору, якими обумовлені підстави нарахування та розмір відсотків (12,9%, річних), що нараховується на фактичний залишок заборгованості за кредитом на позичковому рахунку, за фактичний період користування кредитними коштами, а також, що із березня 2014 рок по червень 2017 року залишок по кредиту незмінно складає 31 429,31 дол. США, як вказано у розрахунку.
Зазначає, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 01.12.2014, яке набуло чинності 12.09.2016, встановлено, що станом на 30.10.2014 розмір заборгованості відповідача ОСОБА_4 перед позивачем за процентами складає 673,08 дол. США, із яких заборгованість по процентах поточна – 333,34 дол. США, що у гривневому еквіваленті 4 317,58 грн., заборгованість по процентах прострочена – 339,74 дол. США, що у гривневому еквіваленті 4 400,48 грн. Наполягає, що наданий банком розрахунок суми заборгованості обрахований вірно та в повній мірі відповідає обставинам справи, а судом у 2014 році фактично встановлено розмір заборгованості за кредитним договором, у тому числі, суму неповернутого кредиту, яка є базою для нарахування процентів по кредиту.
Вважає, що районний суд не виконав процесуальний обов`язок, а саме не зазначив у оскаржуваному рішенні правові аргументи на спростування розрахунку заборгованості та не навів у рішенні свій розрахунок.
11.08.2021 до апеляційного суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Марченко Г.І. на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення,як необґрунтовану, а рішення районного суду – без змін.
Спростовує доводи апеляційної скарги щодо належності розрахунку заборгованості з посиланням на рішенням суду від 01.12.2014 по справі №552/6422/14-ц, яким із позичальника ОСОБА_4 вже стягнуто на користь банку заборгованість за процентами та пенею. Наголошує, що указане судове рішення набуло чинності та передано на примусове виконання до органів ДВС. Відтак, повторне нарахування вже стягнутої заборгованості є неприпустимим та призведе до подвійного тягаря щодо виконання зобов`язання. 
Зазначає, що банк не надав іншого розрахунку заборгованості, а наявний у справі був врахований судом першої інстанції при постановленні рішення в частині відмови в стягнення пені, нарахованої поза межами річного строку позовної давності.
Підтримує висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів, з яких можна встановити розмір заборгованості, а за змістом наданого банком розрахунку не зрозуміло, як сплачувалась сума тіла кредиту, тобто, дати та суми оплати.
Звертає увагу, що у суді першої інстанції представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Марченко Г.І. просила застосувати строк позовної давності та, на прохання матері довірителя, пропонувала банку укладення мирової угоди, яка помилково була прийнята районним судом до уваги як часткове визнання позову, за умовами якої пропонувала сплатити банку кошти в сумі 427 000,00 грн., у межах вартості предмета іпотеки в обмін на відступлення прав за кредитом. Кошти були внесені на депозитний рахунок суду, але представник банку відмовився від укладення мирової угоди. 
Стосовно застосування строку позовної давності зазначає, що при розгляді справи судом першої інстанції досліджувалися матеріали цивільних справ №552/6422/14-ц та №552/1337/16-ц. Із матеріалів справи №552/1337/16-ц вбачається, що у 2016 році банк вже заявив вимогу до позичальника про повну дострокову сплату кредиту, а з позовом до його спадкоємців звернувся в 2020 році, тобто, з пропуском 3-річного строку позовної давності. У справі №552/6422/14-цнаявна постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження; водночас, у розрахунок заборгованості банк повторно включив борг, стягнутий за вказаним рішенням суду, хоча в даному випадку мала місце заміна сторони у виконавчому провадженні. 
01.10.2021 до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Марченко Г.І. з викладом хронології юридично значимих фактів. З підстав попередньо викладених у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача наполягає, що із 31.08.2017 кредитор був обізнаний про смерть позичальника, а тому претензія спадкоємцям пред`явлена 30.10.2019, подана із пропуском строку, визначеного ст.1281 ЦК України.
Цитуючи вимоги ч.2 ст.528, ст.615, ст.1282 ЦК України доводить, що спадкоємці задовольняють вимоги кредитора виключно у грошовому еквіваленті, що відповідає вартості його частки спадщини, а звернення стягнення на майно відбувається лише за умови відмови від сплати грошових коштів.
Наголошує, що ОСОБА_3 , її довіритель, набув повноліття у 2020 році, а до цього часу був обмежений у своїй дієздатності. Після відкриття провадження у справі та у зв`язку із відмовою інших спадкоємців від грошового платежу, ОСОБА_3 запропонував банку сплатити 427 000,00 грн., що є узгодженою та не оскарженою кредитором заставною вартістю предмета іпотека, але банк відмовився від прийняття зобов`язання внаслідок чого, на думку представника відповідача, настали наслідки, встановлені ч.3 ст.615 ЦК України, тобто зобов`язання спадкоємців по сплаті боргу припинилися.
Зазначає, що зараз у спірній квартирі проживає мати відповідача ОСОБА_3 , яка не будучи учасником судового процесу, на власний розсуд винесла кошти на депозит суду для сплати заставної вартості квартири та з метою уникнення втрати свого єдиного житла.
Також 01.10.2021 до апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Марченко Г.І. надійшло клопотання про скасування рішення суду та залишення позову без розгляду.
Під час апеляційного перегляду справи в суді апеляційної інстанції 15.09.2021 представник банку Корнієнко Н.Ю. апеляційну скаргу підтримала, наполягаючи на її задоволенні. У подальшому представник банку – Корнієнко Н.Ю. заявою від 15.11.2021 просила провести судове засідання без її участі, апеляційну скаргу задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Марченко Г.І. в судовому засіданні від 15.09.2021 проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила залишити рішення районного суду без змін. Заявами від 27.10.2021 адвокат Марченко Г.І. просила розглядати справу без її участі, а від 15.11.2021 – про відкладення розгляду справи через відрядження до м. Києва.
15.11.2021 до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 про перенесення судового засідання через відрядження її представника до м.Київ.
Інші учасники справи, належно повідомлені про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися.
Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяв про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторони або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
При цьому, апеляційний суд враховує тривалість судового розгляду справи понад рік, що не відповідає визначним ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також не відповідає принципу ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи протягом розумного строку.
До того ж представником відповідача ОСОБА_3 – адвокатом Марченко Г.І. висловлено суперечливу позиції щодо участі у розгляді цієї справи, а надані нею докази відрядження до м.Києва не є поважними причинами неявки в судове засідання, дата якого, по-перше, узгоджувалася з адвокатом, а по-друге, проїзні документи підтверджують час відправлення 18-00 год., а судове засідання призначалося на 11-40 год.
З урахуванням тієї обставини, що сторони у справі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, обов`язковість їх явки в апеляційний суд не передбачена законом, а повноваження адвоката Марченко Г.І. на представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 не підтверджені доказами, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності відповідачів, які диспозитивно розпоряджаються своїми процесуальними правами, не призводить до порушення їх права на справедливий суд.
Стосовно клопотання представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Марченко Г.І. від 01.10.2021 про скасування рішення суду та залишення позову без розгляду, колегія суддів, діючи в межах повноважень, чітко регламентованих ст.367 ЦПК України, залишає його без задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_3 та його представник рішення суду першої інстанції не оскаржували. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2007 між ВАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №331 к-ф, за умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 75 000,00 доларів США строком із 24.12.2007 по 23.12.2027 або по день, визначений в п.3.3.11 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,9% річних, на придбання чотирьохкімнатної квартири, загальною площею – 77,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ./а.с.7-9 т.1/
24.12.2007 між ВАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки №331 к-ф без оформлення заставної, яким забезпечено всі вимоги іпотекодержателя, які випливають з кредитного договору №331 к-ф від 24.12.2007 (а також будь-якими додатковими угодами до нього), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний не пізніше 23.12.2027 повернути кредит у розмірі 75 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,9% річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами. 
Згідно п.2.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно – чотирьохкімнатна квартира, житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 77,7 кв.м, яка знаходиться у АДРЕСА_2 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В. 24.12.2007 за реєстром №5671. Право власності на предмет іпотеки іпотекодавець набуває після реєстрації права власності в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» та дана квартира буде предметом іпотеки цього договору./а.с.10-12 т.1/
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в Октябрський районний суд м.Полтави з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним (справа №554/6510/16-ц).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №574./а.с.3 т.3/
Згідно рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01.11.2018, постановленого у справі №554/6510/16-ц, яке набрало законної сили 11.12.2018, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (правонаступників позивача ОСОБА_4 ) до ПАТ АТ «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним – відмовлено./а.с.14-17 т.1/
Із матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , вбачається, що до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Сокириченко Т.П. із заявами про прийняття спадщини звернулися: 22.08.2017 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_1 ./а.с.1-11 т.2/
05.02.2018 приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Сокириченко Т.П. надіслав ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 для ознайомлення копії претензії кредитора АБ «Укргазбанк» до спадкоємців спадкодавця ОСОБА_4 , які отримані адресатами згідно відміток на рекомендованих поштових відправленнях №3603413635117, №3600001934838, №3603413635230./а.с.26-27 т./
Зі змісту претензії кредитора АБ «Укргазбанк» до спадкодавців ОСОБА_4 за вих. №522/711/2017 від 10.11.2017 встановлено, що станом на 10.11.2017 заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 41 888 дол. США 67 центів та 125 373,66 грн. заборгованість по пені; банк просить довести претензію до відома спадкоємців, які прийняли спадщину./а.с.15 т.2/
Свідоцтва про право на спадщину на будь-яке майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 не видавались, що підтверджується листом приватного нотаріуса від 12.08.2020 №102/01-16./а.с.66 т.1/
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №331 к-ф від 24.12.2007, зробленого станом на 04.06.2017: заборгованість по кредиту строкова – 31 429,31 дол. США; заборгованість по процентах поточна – 388,77 дол. США; заборгованість по процентах прострочена – 10 070,59 дол. США. Всього заборгованість за основним боргом станом на 04.06.2017 (включно) – 41 888,67 дол. США; заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів– 125 373,66 грн./а.с.59-63 т.1/
Заочним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 01.12.2014 (справа №552/6422/14-ц), яке набрало законної сили 12.09.2016, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за процентами згідно кредитного договору від 24.12.2007 №331 к-ф в сумі 673,08 дол. США, з яких заборгованість по процентах поточна– 333,34 дол. США, заборгованість по процентах прострочена – 339,74 дол. США та пеню за порушення виконання зобов`язання у розмірі 919,50 грн. Зі змісту вступної частини судового рішення вбачається, що заборгованість заявлена до стягнення із позичальника станом на 30.10.2014.
Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні докази розміру заборгованості, заявленої банком до стягнення. При цьому, районний суд вказав про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, та яким стягнуто із позичальника ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за процентами та пенею згідно кредитного договору станом на 30.10.2014 на загальну суму 673,08 доларів США, що не було враховано банком. Вимоги щодо складової заборгованості - пені станом на 04.06.2017, заявлені поза межами річного строку позовної давності, визначеного ч.2 ст.258 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст.546 ЦК України).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Приписи статей 1281, 1282 ЦК України та статті 23 Закону України "Про іпотеку" регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. 
Так, за змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» уразі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи- іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Згідно статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Статтею 1282 ЦК України визначено обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Частинами першою – третьою статі 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи- іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Отже, у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який, як спадкоємець, набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.
Як убачається із матеріалів цивільної справи та матеріалів спадкової справи, АБ «Укргазбанк» 10 листопада 2017 року, тобто протягом шести місяців від дня смерті позичальника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , направив до Другої полтавської державної нотаріальної контори претензію до спадкодавців позичальника, яка останньою перенаправлена до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального кругу Сокирченко Т.П., якою була заведена спадкова справа./а.с.136 т.1/ 
У свою чергу приватний нотаріус Сокирченко Т.П. рекомендованими листами від 05.02.2018 довела до відома усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, а саме, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про вказану претензію, надіславши її копію кожному із спадкоємців./а.с.26-28 т.1/
Викладене вказує на те, що кредитор дотримався встановленого ст.1281 ЦК України преклюзивного строку для пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника.
Вимога кредитора спадкоємцями виконана не була, а тому ПАТ АБ «Укргазбанк» 26.06.2020 звернувся в суд з позовом.
Доводи представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Марченко Г.І. про те, що вона повідомила представника ПАТ АБ «Укргазбанк» про смерть ОСОБА_4 та наявність одного із його спадкоємців – на той час неповнолітнього ОСОБА_3 , під час розгляду справи №554/6510/16-ц у судовому засіданні 31.08.2017, - не спростовують факту дотримання банком строку пред`явлення вимоги до спадкоємців позичальника.
За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України).
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       З огляду на викладені норми процесуального закону та приймаючи до уваги позицію Верховного Суду, сформовану у справі №755/7704/15-ц від 23.01.2018, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Відтак, відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, районний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично ухилився від вирішення спору по суті, як про це зазначає позивач у доводах апеляційної скарги. Крім того, районний суд допустився суперечливих висновків, визнаючи недоведеною суму заборгованості, включно з її складовими, та відмовивши у стягненні пені за пропуском строку позовної давності.
       Між тим, наявний у матеріалах цивільної справи розрахунок заборгованості за кредитним договором за період від дня укладення цього договору по день смерті позичальника містить дані щодо суми заборгованості по кредиту, суми нарахованих та сплачених процентів та дату їх сплати, а указані нарахування відповідають положенням кредитного договору №331 к-ф від 24.12.2007. Зокрема, пунктом 3.3.3 кредитного договору передбачено, що повернення суми кредиту необхідно здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 312,50 доларів США 50 центів. У випадку внесення позичальником коштів на погашення заборгованості за кредитом в сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу, надлишкова сума зараховується в рахунок сплати чергових платежів./а.с.7-9 т.1/
Виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного процесу, оцінюючи наявні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд визнає вказаний розрахунок належним та достатнім доказом, який не спростований відповідачами.
Заперечення представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Марченко Г.І., викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо неналежності розрахунку, таких висновків не спростовують, а наявність судового рішення від 01.12.2004 у справі №552/6422/14-ц про стягнення із позичальника на користь банку заборгованості за процентами та пенею за вказаним кредитним договором, - не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника, а відтак його правонаступників, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.
Разом із цим, визначаючи суму заборгованості, що утворилася за кредитним договором №331 к-ф від 24.11.2007 станом на день смерті позичальника, окрім вказаного розрахунку, колегія суддів враховує чинне рішення Київського районного суду м.Полтави від 01.12.2014 у справі №552/6422/14-ц про стягнення із позичальника на користь банку 672,08 доларів США заборгованості по процентах за період станом на 30.10.2014.
Отже, до стягнення підлягає заборгованість по тілу кредиту в розмірі 31 429,31 дол. США, що за офіційним курсом гривні до долара США станом на 05.06.2020 р. (26,9653) становить 847 500,77 грн. та проценти за період з 01.11.2014 по 04.06.2017 (згідно розрахунку банку за мінусом стягнутих рішенням суду 672,08 дол. США) в розмірі 9 787,28 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 263 916,94 грн., а всього 1 111 417,71 грн.
Вирішуючи питання стягнення заборгованості за пенею, апеляційний суд приймає до уваги наступне.
       За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
       Статею 258 ЦК України, для стягнення неустойки (штрафу, пені), застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 цього Кодексу).
       Із матеріалів справи убачається, що при зверненні в суд із цим позовом банком заявлено до стягнення, крім заборгованості по кредиту та відсоткам, пеню нараховану станом на 04.06.2017 у розмірі 125 373,66 грн./а.с.59-63 т.1/, що був включений до претензій кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 /а.с.18-20 т.1/ та які із дотриманням встановленого ст.1281 ЦК України преклюзивного строку були пред`явлені спадкоємцям позичальника до виконання. Відтак, апеляційний суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції, що вимоги щодо складової заборгованості - пені станом на 04.06.2017, заявлені поза межами річного строку позовної давності, визначеного ч.2 ст.258 ЦК України, та постановлює до стягнення розмір заборгованості за пенею згідно розрахунку банку, не спростованого відповідачами, та, що складає 125 373,66 грн.
       Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ АБ "Укргазбанк", скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення про часткове задоволення вимог позову та стягнення на користь банку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників позичальника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах вартості успадкованого майна, заборгованість за кредитним договором №331 К-Ф від 24.11.2007, яка утворилася станом на 05.06.2020, в розмірі 1 236 791,37 грн., та складається із: заборгованість за кредитом в розмірі 31 429,31 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.06.2020, еквівалентно 847 500,77 грн.; заборгованість по процентах в розмірі 9 787,28 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.06.2020 еквівалентно 263 916,94 грн.; заборгованість за пенею у розмірі 125373,66 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .
       Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову, із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають стягненню судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги по 15 372,69 грн. із кожного ((18 823,71 грн. (за позовну заяву) + 28 235,56 грн. (за апеляційну скаргу)) х 98% (пропорційно задоволеним вимогам) / 3 осіб).
Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2021 року – скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (код ЄДРПОУ 23697280) із  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), як правонаступників позичальника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах вартості успадкованого майна, заборгованість за кредитним договором №331 К-Ф від 24.11.2007, яка утворилася станом на 05.06.2020, в розмірі 1 236 791,37 грн. (один мільйон двісті тридцять шість тисяч сімсот дев`ятсот одна гривня тридцять сім копійок), та складається із: заборгованість за кредитом в розмірі 31 429,31 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.06.2020, еквівалентно 847 500,77 грн.; заборгованість по процентах в розмірі 9 787,28 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.06.2020 еквівалентно 263 916,94 грн., заборгованість за пенею в розмірі 125 373,66 грн.,шляхом звернення стягнення на заставлене майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 .
У задоволенні позову в іншій частині – відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судові витрати по оплаті судового збору по 15 372,69 грн. з кожного.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15.11.2021.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                С.М. Бондаревська

                                                                               Т.О. Кривчун