Постанова
Іменем України
 
22 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 328/830/20
провадження № 61-4155св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Токмацький ковальсько-штампувальний завод»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» на постанову Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2021 року у складі колегії суддів: 
Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» (далі – ТОВ «Токмацький КШЗ») про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу.
 
У позові вказував, щоз 01 січня 2019 року працював в інструментальному цеху ТОВ «Токмацький КШЗ» фрезерувальником з виготовлення графітових електродів 5 розряду.
 
Наказом директора ТОВ «Токмацький КШЗ» від 21 жовтня 2019 року № 15/к його звільнено з 07 жовтня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогули без поважної причини.
 
Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору від 21 жовтня 2019 року № 176 його звільнено з 07 жовтня 2019 року за прогули без поважних причин.
 
28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Токмацький КШЗ» із заявою про скасування наказу від 21 жовтня 2019 року № 15/К «Про звільнення 
ОСОБА_1 » як такого, що порушує його права та суперечить законодавству України, оскільки 09 жовтня 2019 року він підписав контракт про проходження ним як громадянином України військової служби у Збройних Силах України 
і на підставі цього контракту з 09 жовтня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом.
 
Листом від 14 листопада 2019 року № 042/1906 керівництво ТОВ «Токмацький КШЗ» запросило його на 21 листопада 2019 року на підприємство для внесення змін до трудової книжки та ознайомлення з наказом про скасування наказу «Про звільнення ОСОБА_1 »
 
Того ж дня його звільнили у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України.
 
Посилаючись на те, що на нього як на працівника, прийнятого на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення, розповсюджуються гарантії збереження місця роботи, посади і середнього заробітку на підприємстві, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, просив визнати незаконним його звільнення з роботи з 21 листопада 2019 року на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку 
із вступом на військову службу.
 
Просив поновити його на посаді фрезерувальника з виготовлення графітових електродів 5 розряду ТОВ «Токмацький КШЗ» з дати звільнення – з 21 листопада 2019 року.
 
Також просив стягнути з ТОВ «Токмацький КШЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.
 
Посилаючись на те, що строк, встановлений статтею 233 КЗпП України 
на звернення до суду, він пропустив у зв`язку з проведенням заходів досудового врегулювання суперечки між ним та відповідачем, а саме: 01 грудня 2019 року він звернувся до роботодавця із заявою про скасування наказу від 21 грудня 2019 року, потім 05 лютого 2020 року звернувся на Урядову лінію, після спливу ще двох місяців, 07 квітня 2020 року звернувся до Токмацького бюро правової допомоги, просив суд поновити йому строк для звернення до суду з цим позовом. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 
2020 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що право ОСОБА_1 порушено та підлягає поновленню, 
не знайшов підстав для поновлення передбаченого статтею 233 КЗпП України строку для звернення до суду з цим позовом, вважаючи, що пропуск позивачем строку на звернення до суду не обумовлений поважними причинами, 
що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2021 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2020 року скасовано і прийнято нову постанову про задоволення позову.
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді фрезерувальника з виготовлення графітових електродів 5 розряду ТОВ «Токмацький КШЗ» з 21 листопада 2019 року. 
 
Стягнуто з ТОВ «Токмацький КШЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток 
за час вимушеного прогулу за період з 22 листопада 2019 року до дати ухвалення судом рішення у справі, тобто до 27 січня 2021 року, у розмірі 193 337,10 грн (без урахування сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів). 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, 
що на позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою 
та четвертою статті 119 КЗпП України. 
 
Водночас, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про пропущення позивачем строку, визначеного статтею 233 КЗпП України, без поважних причин, вважав, що цей строк підлягає поновленню, оскільки позивач звертаючись до суду з відповідною заявою, зазначив обґрунтовані підстави для його поновлення, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У березні 2021 року ТОВ «Токмацький КШЗ» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Запорізького апеляційного суду від 27 січня 
2021 року і залишити в силі рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2020 року.
 
У касаційній скарзі вказує про помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо існування підстав для поновлення строку на звернення до суду, оскільки фактичні обставини справи свідчили про те, що позивач мав достатньо часу 
на вчасну реалізацію своїх прав на звернення до суду. 
 
Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, ТОВ «Токмацький КШЗ» зазначає, 
що судом застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах щодо оцінки поважності причин пропуску строку на звернення до суду за захистом трудових прав, викладеного 
в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 461/1903/16-ц (провадження № 61-18809св18), від 25 вересня 2019 року у справі 
№ 756/9716/15-ц (провадження № 61-11063св18), від 12 лютого 2020 року 
у справі № 759/3487/16 (провадження № 61-675св19).
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на безпідставність 
її доводів щодо неповажності пропуску строку на звернення до суду, адже 
з 09 жовтня 2019 року він проходить військову службу, виконує військові обов`язки згідно із військовим статутом, що значно ускладнює можливість для вчинення дій, спрямованих на захист його порушених трудових прав. 
 
У відповіді на відзив ТОВ «Токмацький КШЗ» наполягає на законності рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 пропустив цей строк без поважних причин, оскільки, навіть перебуваючи на військовій службі, мав можливість своєчасно звернутись до суду. До того ж, позивач не довів, що він перебував у зоні бойових дій.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з Токмацького районного суду Запорізької області.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що 01 січня 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу 
до ТОВ «Токмацький КШЗ», до інструментального цеху фрезерувальником 
з виготовлення графітових електродів 5 розряду.
 
Наказом директора ТОВ «Токмацький КШЗ» від 21 жовтня 2019 року № 15/к його звільнено з 07 жовтня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогули без поважної причини (а. с. 14).
 
Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору від 21 жовтня 2019 року № 176 його звільнено з 07 жовтня 2019 року за прогули без поважних причин (а. с. 15)
 
28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Токмацький КШЗ» із заявою про скасування наказу від 21 жовтня 2019 року № 15/К «Про звільнення 
ОСОБА_1 » як такого, що порушує його права та суперечить законодавству України, оскільки 09 жовтня 2019 року він підписав контракт про проходження ним як громадянином України військової служби у Збройних Силах України 
і на підставі цього контракту з 09 жовтня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом строком на 6 місяців.
 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 жовтня 2019 року за № 185-РС, старшого солдата ОСОБА_1 призначено старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону 
ВОС-100868А.
 
21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 2019 року № 244 вибув у відрядження до військової частини м. Токмак А 1319 до окремого розпорядження (а. с. 96 – 99).
 
Листом ТОВ «Токмацький КШЗ» від 14 листопада 2019 року № 042/1906 ОСОБА_1 запрошено на 21 листопада 2019 року на підприємство з трудовою книжкою для внесення змін до неї та ознайомлення з наказом про скасування наказу «Про звільнення ОСОБА_1 ». (а. с. 18).
 
Відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на 08 жовтня 2019 року та контракту про проходження військової служби від 09 жовтня 2019 року наказ від 21 жовтня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 скасовано наказом від 20 листопада 
2019 року № 173-к, ОСОБА_1 поновлено на посаді фрезерувальника, зайнятого обробкою графітових електродів 5 розряду (а. с. 19).
 
Наказом від 21 листопада 2019 року № 200 ОСОБА_1 звільнено з посади 
ТОВ «Токмацький КШЗ» у зв`язку із вступом на військову службу за контрактом, 
з яким він ознайомився 21 листопада 2019 року (а. с. 20).
 
Суд установив, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 жовтня 2019 року № 244 
з 21 жовтня 2019 року вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 
до окремого розпорядження; з цього відрядження, згідно з наказом від 31 січня 2019 року, він повернувся 31 січня 2020 року.
 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 січня 2020 року 
№ 23 ОСОБА_1 з 01 до 06 лютого 2020 року перебував у щорічній відпустці тривалістю 5 діб, одна доба на проїзд, у м. Молочанську Запорізької області; повернувся з відпустки згідно з наказом від 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 лютого 
2020 року № 29 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 відбував у відрядження 
до військової частини НОМЕР_2 до окремого розпорядження для виконання службових завдань; з цього відрядження, згідно з наказом від 27 квітня 
2020 року, ОСОБА_1 повернувся 27 квітня 2020 року.
 
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27 квітня 2020 року 
№ 88 відбув у щорічну відпустку на 23 доби, 1 доба на проїзд, з 28 квітня 
до 23 травня 2020 року у м. Молочанськ Запорізької області.
 
З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 29 квітня 2020 року.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі – 
ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод 
чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права 
чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника – фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною третьої статті 119 КЗпП України у редакції Закону України 
від 24 грудня 2015 року № 911-VIII за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, 
на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, 
в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності 
і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. 
 
Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
 
Частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, військова служба за контрактом осіб рядового складу, військова служба 
за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
 
Суд установив, що 09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб рядового складу (далі – контракт), згідно з яким він взяв на себе обов`язок проходити військову службу 
у Збройних силах України протягом строку, а в разі настання особливого періоду – понад установлений строк. 
 
Відповідно до пункту 3 цього контракту він є строковим та укладається 
за погодженням сторін на шість місяців, а згідно з пунктом 8 контракту «Інші умови контракту», ОСОБА_1 зобов`язаний виконувати бойові (службові) завдання в зоні проведення операції Об`єднаних Сил не менше одного року.
 
За таких обставин, суди дійшли правильного висновку, що звільнення 
ОСОБА_2 згідно з пунктом 3 частини першої статті 36 КЗпП України є таким, 
що проведено із порушенням частини третьої статті 119 КЗпП України, без законних на те підстав, а тому останній підлягає поновленню на роботі 
з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Касаційний суд вважає такі висновки законними і обґрунтованими.
 
Оцінюючи доводи касаційної скарги про неправомірність висновків апеляційного суду щодо поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, які, зокрема, мотивовані тим, що ОСОБА_1 мав достатньо часу на отримання фахової юридичної допомоги і на звернення до суду, адже він вживав заходи досудового врегулювання спору, надсилав письмові та усні звернення до Урядової лінії, 
до того ж з 31 січня 2020 року перебував у відпустці тривалістю 6 днів, касаційний суд виходить з наступного.
 
Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення – в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення 
або з дня видачі трудової книжки.
 
Стаття 234 КЗпП України не містить вичерпного переліку підстав, які суд може визнати поважними при пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Обставини пропуску строку на звернення до суду встановлюються в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. За змістом наведеної норми, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний як перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, так 
і навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
 
Суд установив, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений 
21 листопада 2019 року, а з позовом до суду звернувся 29 квітня 2020 року.
 
Позивач є військовослужбовцем та виконує військовий обов`язок.
 
Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок», військовий обов`язок – це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. 
До військового обов`язку входить проходження військової служби.
 
Під час проходження військової служби всі військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів повинні неухильно дотримуватись вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки щодо її додержання, види заохочень 
та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
 
Апеляційний суд, урахувавши те, що позивач призваний на військову службу 
за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, під час проходження якої він керується спеціальним Дисциплінарним статутом, а також урахувавши те, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 допустив грубе порушення гарантованих законом трудових прав позивача, дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду та його поновлення.
 
Доводи про те, що апеляційний суд при вирішенні спору не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у справах з подібними правовідносинами, відхиляються.
 
У наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду зроблено висновок про те, що поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно 
є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.
 
Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на оскарження рішення роботодавця про звільнення без доведеності поважності причин не забезпечило б рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
У цій справі судовий розгляд та поновлення строку на звернення до суду слід визнати справедливим з огляду на те, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про те, що позивач є військовослужбовцем, прийнятий на строкову військову службу за контрактом для виконання завдань в зоні проведення операції Об`єднаних сил під час особливого періоду, що тягне за собою розповсюдження на нього гарантій, передбачений частиною третьої статті 119 КЗпП України, вчинив неправомірні дії щодо його звільнення.
 
До того ж у справах, на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в яких посилається відповідач у касаційній скарзі, позивачами виступали особи, які не проходили військову службу за контрактом та, з огляду 
на встановлені у тих справах обставини, позивачами не доведено наявність непереборних та об`єктивних перешкод, які унеможливили б своєчасне, тобто 
у встановлений законом строк, подання позову. 
 
У цій справі апеляційний суд визнав перешкоди для вчасного подання позову об`єктивними, такими що не залежали від волі позивача.
 
Надання іншої оцінки доказам у справі, на підставі яких апеляційний суд дійшов такого висновку, є переоцінкою доказів, що до компетенції суду касаційної інстанції не належить.
 
Також слід звернути увагу на те, що відповідно до статті 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін, оскільки такі судові рішення 
є законними та обґрунтованими, прийняті з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків судів 
не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Токмацький ковальсько-штампувальний завод» залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Є. Червинська