КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 756/18189/14                                                   Головуючий у суді першої інстанції - Шролик І.С. 
Номер провадження № 22-ц/824/13687/2021                                                Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:            Яворського М.А.,
суддів:                                Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ Джулай Юлія Юріївна, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року представник заявника   ОСОБА_2 - адвокат Числовська І.В. звернулась до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку обґрунтовувала тим, що у провадженні Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходяться на примусовому виконанні виконавчі листи № 756/18189/14-ц, що видані 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року в розмірі 71 825,88 доларів США, пені в розмірі - 1 155,59 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.
30 березня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фiнстрим» укладено Договір факторингу №30/03/1/2021, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_2 , перейшло до ТОВ «Фiнстрим».
В той же день, 30 березня 2021 року ОСОБА_3 та ТОВ «Фінстрим» уклали договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договором поруки, згідно з умовами якого ТОВ «Фінстрим» зобов`язався за дорученням ОСОБА_3 та за комісійну винагороду від свого імені укласти правочин щодо набуття права вимоги до позичальника за кредитним договором та договором поруки. Дана обставина підтверджується копією акту-прийому передачі права вимоги від 30 березня 2021 року, що є додатком № 2 до договору комісії від 30 березня 2021 року. 
Так, відповідно до умов договору відступлення права вимоги та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ОСОБА_3 набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні № 61244181 та № 61244419, що перебуває у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_3 .
Згодом, 31 травня 2021 року між ОСОБА_3 та заявником, який є також боржником -  ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу права вимоги за умовами якого, останній набув право кредитора до боржників за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 та договором поруки.
У зв`язку із зміною кредитора, посилаючись на положення ст.442 ЦПК України, представник заявника просив суд замінити стягувача за виконавчим листом зі ОСОБА_3 на  ОСОБА_2 .
Окрім того, посилаючись на положення ст. 559, ст. 606 ЦК України, що внаслідок підписання договору купівлі-продажу права вимоги від 31 травня 2021 року  ОСОБА_2 став новим кредитором та стягувачем у виконавчому провадженні № 61244181 та № 61244419, що перебуває у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посилаючись на те, що відбулось фактичне поєднання боржника та стягувача в одній особі, що є підставою для припинення  зобов`язання  у кредитних правовідносинах та припинення дії поруки ОСОБА_4 , як солідарного боржника, тому заявник просив суд визнати виконавчі листи, видані Оболонським районним судом м. Києва 02 серпня 2019 року, такими, що не підлягають виконанню.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Замінено сторону стягувача зі ОСОБА_3 на ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях № 61244181, №61244419. В задоволенні вимог про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, представник ОСОБА_2 - адвокат Числовська І.В. подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає таку відмову необґрунтованою та такою, що суперечить нормам матеріального та процесуального права.
Так, апелянт вказує, що ОСОБА_2 набув прав кредитора за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року та додатковими угодами до нього, а також договором поруки № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року, у зв`язку з чим набув прав стягувача у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих листів від 03 серпня 2019 року, виданих Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/18189/14.
Відтак, ОСОБА_2 є стягувачем та одночасно боржником у виконавчих провадженнях, що свідчить про відсутність обов`язку з виконання виконавчого документу. Крім того, враховуючи припинення зобов`язання боржника, обов`язок ОСОБА_4 як солідарного боржника також є припиненим.
Представник апелянта  вважає, що в оскаржуваному рішенні суд вірно посилався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі №61-1592св17, проте вказує, що судом проігноровано той факт, що у вказаній справі чітко конкретизується можливість припинення боргових зобов`язань поза межами виконавчого провадження, що є матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Апелянт наголошує, що визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню не звільняє боржника від сплати виконавчого збору, тому висновок суду першої інстанції щодо звернення ОСОБА_2 до суду саме з метою уникнення сплати виконавчого збору не відповідає дійсності та суперечить положенням  ч.7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи викладене, представник  ОСОБА_2   -  Числовська І.В. просить апеляційний суд скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати виконавчі листи  № 756/18189/14-ц, що видані Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення зі ОСОБА_2  та ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71 825,88 доларів США, пені в розмiрi - 1 155,59 грн. - такими, що не підлягають виконанню.
03 вересня 2021 року засобами електронного зв`язку на адресу апеляційного суду надійшли заяви від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання апеляційної скарги.
Відзив від Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві  на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному розгляді справи  представник апелянта ОСОБА_2 -  адвокат Числовська І.В. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. При цьому зазначила, що правомірність набуття ОСОБА_2 прав вимоги за  кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року ніким не оспорюється, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірним. Набувши прав кредитора, ОСОБА_2 поєднав в одній особі кредитора та боржника за зобов`язаннями вищевказаного  кредитного договору, що відповідно до положень ст. 606 ЦК України свідчить про припинення зобов`язань за вказаним договором та свідчить про наявність підстав для визнання виконавчого листа № 756/18189/14-ц, що виданий 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.  Оскільки вище вказані норми матеріального права неправильно застосовані місцевим судом просила  увалу суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині. 
Треті особи у справі  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,  а також  представник Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві, будучи обізнаними про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Крім того, представником Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві направлено до суду заяву про розгляд справи у її  відсутність.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника ОСОБА_2 - Чесловську І.В. , дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про  наявність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що  рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року у справі №756/18189/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року в розмірі 71825, 88 доларів США, пеню в розмірі 1155 гривень 59 копійок та судовий збір в розмірі 3 654 гривні (том 3 а.с. 185-187).
З метою примусового виконання рішення суду Оболонським районним судом м. Києва 02 серпня 2019 року видано виконавчі листи №756/18189/14-ц.
У провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №61244181, відкрите на підставі виконавчого листа №756/18189/14-ц, виданого 02 серпня 2019 року  Оболонським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71825,88 доларів США та пені у розмірі 1155,59 грн., де боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №61244419, відкрите на підставі виконавчого листа №756/18189/14-ц, виданого  02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71825,88 доларів США та пені у розмірі 1155,59 грн., де боржником є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
30 березня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фiнстрим» укладено Договір факторингу № 30/03/1/2021, за умовами якого, право грошової вимоги за кредитним договором №31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року , укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , перейшло до ТОВ «Фiнстрим».
Цього ж дня між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінстрим» укладено договір комісії на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року та договором поруки №31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні №61244181 та №61244419, що перебуває у провадженні Оболонського РВ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_3 (том 3 а.с.47-49).
Згідно договору купівлі-продажу права вимоги від 31 травня 2021 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продавець зобов`язався передати покупцю право вимоги до боржника згідно додатку №1 до договору за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року та договором поруки № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року, а покупець зобов`язався прийняти право вимоги та сплатити продавцю грошові кошти в порядку та розмірі передбаченому п.4 Договору (том 3, а.с. 60-62).
Вирішуючи подану представником ОСОБА_2 заяву про заміну сторони виконавчого провадження із попереднього стягувача   ОСОБА_3 на ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях №61244181, № 61244419, що перебувають на примусовому виконанні в Оболонському РВ ДВС щодо примусового виконання виконавчого листа № 756/18189/14-ц, виданого 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 71825,88 дол.США та пені у розмірі 1155,59 грн. суд  дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки наданими доказами підтверджується набуття ОСОБА_2 прав кредитора за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року.
Разом із тим, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо визнання виконавчих листів № 756/18189/14-ц, виданих 02 серпня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції  мотивував свій висновок тим, що припинення обов`язку боржника відбулося після початку примусового виконання судового рішення, суд вважав відсутніми правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з врахуванням  вимог статті 432 ЦПК України, оскільки направлений виключно на уникнення стороною сплати виконавчого збору.
Однак, погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може виходячи з наступного.  
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
 Так, відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
За змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: якщо його було видано помилково або; якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших підстав.
Матеріали справи свідчать, що відповідно до укладених договорів відступлення прав вимоги : від 30 березня 2021 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фiнстрим»; від 30 березня 2021 року між ТОВ «Фiнстрим»  та ОСОБА_3 ; від  31 травня 2021 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , право вимоги кредитора за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року перейшло від позикодавця - АТ «УкрСиббанк»  до позичальника  ОСОБА_2 , тобто в одній особі поєднався кредитор та  боржник. 
Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав перелік яких, зокрема, містить глава 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 ст. 598 ЦК України).
Незалежно від волі сторін зобов`язання припиняються за таких обставин: неможливість виконання зобов`язання (ст. 607ЦК України); поєднання в одній особі боржника і кредитора (ст. 606ЦК України); смерть боржника чи кредитора, якщо зобов`язання пов`язане з їх особою (ст. 608ЦК України); ліквідація юридичної особи (кредитора чи боржника) (ст. 609 ЦК України). 
Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.
Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов`язаних між собою взаємним зобов`язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб`єктів) один із цих суб`єктів правовідносин повинен зникнути, у зв`язку з цим і припиняється зобов`язання.
Враховуючи наведене, ст.606 ЦК України повинна застосовуватися судом до правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд мотивував свій висновок тим, що подана ОСОБА_2 заява спрямована на ухилення боржника від сплати виконавчого збору.
Однак, погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може  виходячи із наступного. 
 Частинами 1,2,4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону України «Про виконавче провадження», результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Велика Палата Верховного Суду підтримала аналогічні правові висновки щодо застосування частини другої статті 27, частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 761/11524/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15 лютого 2018 року у справі № 910/1587/13.
Також подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі № 824/172/18-а (провадження № К/9901/6388/19) та від 11 вересня 2019 року у справі № 553/196/18 (провадження № К/9901/60333/18), на які заявник посилається у касаційній скарзі.
Враховуючи викладене, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Під час розгляду  вказаної справи суд першої інстанції не встановив обставин щодо здійснення державним виконавцем будь-яких дій, спрямованих на примусове виконання судового рішення боржником, а також  не зазначив розмір погашеної заборгованості за вище вказаними виконавчими документами.
Згідно ч.7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Таким чином, на законодавчому рівні чітко визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
З огляду на все вищезазначене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про наявність підстав для  визнання виконавчих листів таким, що не підлягає виконанню.
При цьому колегія суддів враховує, що припинення зобов`язань ОСОБА_2 як позичальника  за кредитним договором № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року  свідчить також і про припинення  зобов`язань боржника ОСОБА_4 за договором поруки  № 31-3W/6/02-2005И від 01 березня 2005 року згідно до положень ч.1 ст. 551 ЦК України.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про задоволення  апеляційної скарги та скасування ухвали в оскаржуваній  частині та ухвалення нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.  
Керуючись ст. 559, 598, 606 ЦК України, ст.367, 374, 376, 381-384, 432 ЦПК України,  Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , подану представником Числовською Іреною Вітольдівною ,задовольнити.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати виконавчі листи № 756/18189/14-ц, що видані Оболонським районним судом м. Києва про солідарне стягнення зі  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у розмірі 71 825,88 доларів США, пені в розмiрi - 1 155,59 грн. - такими, що не підлягають виконанню.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови  виготовлено 21 жовтня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                        М.А.Яворський 
Судді                                                                               Т.Ц.Кашперська 
                                                                                      В.О.Фінагеєв