Постанова                            
Іменем України
 
10 листопада 2021 року               
м. Київ
 
справа № 710/18/20
провадження № 61-4422св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -Лип`янська сільська рада Шполянського району Черкаської області, 
третя особа - Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Бондаренка С.  І., Новікова О. М., Фетісова Т. Л.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області (далі - Лип`янська сільська рада), третя особа - Лип`янська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області, в якому, 
з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: 
визнати незаконними та скасувати розпорядження від 29 листопада 2019 року № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 03 грудня 2019 року 
№ 179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019»;
поновити позивача на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи 
І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області, допустити в цій частині негайне виконання рішення суду;
зобов`язати відповідача в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 
в розділі «Відомості про роботу» зробити запис № 10 такого змісту: «Запис за 
№ 9 є недійсним, поновлений на попередній роботі» та у графі 4 зробити посилання на розпорядження відповідача про поновлення на роботі позивача на підставі рішення суду, допустити в цій частині негайне виконання рішення суду;
стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2019 року до дня ухвалення судом рішення про поновлення позивача на роботі, допустити в цій частині негайне виконання рішення суду, але не більше, ніж за один місяць;
стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 
3 295,80 грн;
стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 грудня 2019 року засобами поштового зв`язку цінним поштовим відправленням він отримав від відповідача власну трудову книжку із записом про звільнення з роботи (дата звільнення 16 грудня 2019 року) та копію розпорядження № 176/К від 29 листопада 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого днем звільнення є 03 грудня 2019 року. 
Його звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності, яка мала місце в період з 01 грудня 2019 року до 13 грудня 2019 року включно, що не допускається згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України. 
Розпорядження про його звільнення незаконне та прийняте з порушенням частини другої статті 19 Конституції України, частини третьої статті 40 КЗпП України. Підставою звільнення визначено вчинення ним як особою, яка виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, однак без конкретизації щодо суті вчиненого аморального проступку, коли та за яких обставин він вчинений та якими конкретними фактами, обґрунтованими належними, допустимими достовірними та достатніми доказами це підтверджується. 
Розпорядження відповідача містить посилання на рішення виконавчого комітету Лип`янської сільської ради від 29 листопада 2019 року № 77, на засіданні якого позивач не був присутній, оскільки його ніхто не запрошував.
До компетенції виконавчого комітету відповідача не належить вирішення питання звільнення з роботи позивача, оскільки не він приймав його на роботу на посаду директора школи, контракту з виконавчим комітетом Лип`янської сільської ради він також не укладав. 
У розпорядженні від 03 грудня 2019 року № 179/К датою звільнення вказано перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, хоча відповідно до пункту 5 частини першої статті 40 КЗпП, розпорядження могло бути прийняте лише після нез`явлення позивача на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності із зазначенням конкретної дати звільнення. 
Його незаконне звільнення з роботи не має нічого спільного з аморальним проступком, вчинення якого не підтверджується жодними конкретними фактами, обґрунтованими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Звільнення здійснено керівником Лип`янської сільської ради Іщенком С. Ю. виключно з його особистих мотивів після передачі у вересні 2019 року цілісного майнового комплексу Лип`янської загальноосвітнньої школи І-ІІІ ступенів з комунальної власності Шполянської районної ради Черкаської області в комунальну власність Лип`янської сільської ради. Іщенко С. Ю. неодноразово вимагав, щоб ОСОБА_1 написав заяву про звільнення за власним бажанням. Звільнення відбулося виключно на підставі матеріалів перевірки анонімного звернення невідомих батьків учнів Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та письмового пояснення позивача, відібраного у нього всупереч його справжньої волі під психічним тиском, без підтвердження вчинення аморального проступку конкретними фактами.
Розірвання трудового договору з позивачем проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, членом якої є позивач. 
Посада керівника (директора) закладу загальної середньої освіти передбачає виключно управлінські функції, пов`язані з організацією та забезпеченням освітнього процесу у школі, тому не належить до суб`єктів, які можуть бути звільнені відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України. 
Внаслідок протиправних дій та рішень відповідача позивачу завдана майнова шкода, яка полягає у його витратах на купівлю ліків під час стаціонарного лікування, яке відбулося в період часу з 1 грудня 2019 року по 13 грудня 
2019 року, тобто коли посадовими особами відповідача завідомо незаконно перевірялось анонімне звернення невідомих батьків учнів школи.
Позивачу завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій та рішень відповідача, яка полягає у грубому порушенні його трудових прав, приниження честі і гідності, а також ділової репутації, неможливості отримувати винагороду за працю, погіршення стану здоров`я, постійних переживаннях, зміні звичайних умов життя, необхідності відстоювати свої права у судових та правоохоронних органах. 
У березні 2020 року позивачем подано заяву про подання відповідачем разом 
з відзивом письмових доказів, які є підробленими. Заява мотивована тим, що акт результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ, складений 15 листопада 2019 року, містить завідомо неправдиві відомості про те, що перед початком огляду приміщення школи та підсобних приміщень ОСОБА_1 повідомлено про письмову скаргу ОСОБА_3 . У доповідній записці від 29 листопада 2019 року зазначено неправдиві відомості про те, що 15 листопада 2019 року комісією проведено огляд приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ відносно фактів, викладених у письмовому зверненні ОСОБА_3 .  Письмова заява ОСОБА_3 , надана відповідачем разом з відзивом, не містить обов`язкових реквізитів: вхідний реєстраційний індекс та резолюцію керівника відповідача. Зазначених реквізитів не містить 
й доповідна записка (службовий лист) комісії Лип`янської сільської ради 
29 листопада 2019 року. Зазначена заява підлягала поверненню не пізніше як через десять днів від дня її надходження на підставі частин сьомої, восьмої статті 5 Закону України «Про звернення громадян», оскільки в ній не зазначено імені, по батькові, місця проживання заявниці та дати підписання заяви. Наданий позивачу для ознайомлення акт результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ від 15 листопада 2019 року також не містив відомостей про надходження 24 жовтня 2019 року письмової заяви ОСОБА_3 . Цей же акт, наданий відповідачем з відзивом, суттєво відрізняються за змістом та структурою. Керівником Лип`янської сільської ради підроблено розпорядження № 79 від 11 листопада 2019 року «Про створення комісії з розгляду звернення» та рішення виконавчого комітету Лип`янської сільської ради № 77 від 29 листопада 2019 року шляхом внесення в їх фабулу завідомо неправдивих відомостей про надходження та розгляд звернення ОСОБА_3 № О-37/02-25 від 24 жовтня 2019 року, яке взагалі не надходило до відповідача. 
За результатами розгляду заяви позивач просив суд постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства посадовими особами Лип`янської сільської ради, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, та надіслати її прокурору або органу досудового розслідування для вжиття заходів. 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
Окремою ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 
03 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, заяву позивача задоволено частково. 
Звернено увагу голови Лип`янської сільської ради на порушення Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах 
і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, для прийняття відповідних заходів реагування.
Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 
2020 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконними та скасовано розпорядження голови Лип`янської сільської ради Іщенка С. Ю. від 29 листопада 2019 року № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 03 грудня 2019 року № 179/К «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019 року».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області.
Зобов`язано Лип`янську сільську раду в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 в розділі «Відомості про роботу» зробити запис № 10 наступного змісту: «Запис за № 9 є недійсним, поновлений на попередній роботі» та у графі 
4 зробити посилання на розпорядження Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області про поновлення на роботі 
ОСОБА_1 на підставі рішення суду.
Стягнено з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
Стягнено з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 
3 295,80 грн.
Стягнено з Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу 
в розмірі 127 903,05 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання, в іншій частині рішення підлягає виконанню після набрання ним законної сили.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що директор Лип`янської загальноосвітньої школи відноситься до переліку осіб, яких може бути звільнено відповідно до пункту 3 статті 41 КЗпП України. Однак обставини, викладені в доповідній записці, не знайшли свого підтвердження, в акті результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 від 15 листопада 
2019 року вказано, що пристрою для самогоноваріння не виявлено, крім того не виявлено і тюків соломи.
Відповідно до пояснень позивача у влаштуванні майстерні в ізольованому від інших приміщень школи підсобному приміщенні була об`єктивна необхідність, зумовлена забезпеченням функціонування школи (ремонт системи палення, водопостачання та іншого інженерного обладнання) в межах лімітів використання електроенергії. Тому позивач разом з технічними працівниками школи та батьками учнів у тому ж підсобному приміщенні школи власним інструментом позивача за декілька днів виготовили водяні радіатори, електрообігрівачі, за допомогою яких до настання весняного тепла обігрівались приміщення навчальних класів школи. Підтвердженням слів позивача слугує публікація в газеті «Народна правда», яка передбачає відомості про те, що «недавня надзвичайна ситуація змусила директора взятися за організацію шкільної імпровізованої майстерні, де є і власна сварка, і болгарка, й інший часом вкрай необхідний інструмент. Зазначене підтверджує доводи позивача, що влаштування майстерні в ізольованому підсобному приміщенні школи була об`єктивна необхідність, зумовлена забезпеченням функціонування школи.
Матеріалами справи не доведено яке саме діяння (дія або бездіяльність) вчинено директором Лип`янської загальноосвітньої школи ОСОБА_1, чи 
є це діяння протиправним, в чому полягає його аморальність, чи порушує воно моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, 
і суперечать змісту трудової функції конкретного працівника.
Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є незаконним, оскільки здійснено всупереч статті 252 КЗпП України без погодження 
з профспілковим органом, членом якого він був. 02 листопада 2020 року на адресу Шполянського районного суду Черкаської області на виконання узвали суду від 28 жовтня 2020 року надійшов лист від Профспілки працівників освіти 
і науки України Шполянської ради голів профкомів, профорганізаторів від 
30 жовтня 2020 року № 36 про відмову у дачі згоди на звільнення ОСОБА_1 . Вказана відмова мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 відбулось без наявності у Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ним аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на посаді директора школи. Наявне анонімне звернення невідомих батьків учнів не підлягало розгляду і вирішенню по суті в силу положень статті 8 Закону України "Про звернення громадян".
Встановивши, що датою звільнення позивача є 16 грудня 2019 року, суд задовольнив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Внаслідок незаконних дій відповідача погіршився стан здоров`я позивача, тому він втратив належні йому кошти на лікування у сумі 3 295,80 грн, які відповідно до положень статті 1173 ЦК України підлягають відшкодуванню за рахунок держави. 
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що погіршення стану його здоров`я відбулося в період з 15 листопада 2019 року по 01 грудня 
2019 року, тобто в період перевірки анонімного звернення, про яке йшлося 
в рішенні. Крім того, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в грубому порушенні його трудових прав, приниженні честі та гідності, ділової репутації, зміні звичних умов, необхідності відстоювати свої права та ділову репутацію, тому з урахуванням засад розумності та справедливості відшкодуванню підлягає 5 000 грн.
Середній заробіток не є складовою частиною заробітної плати, тому стаття 430 ЦПК України не підлягає застосуванню щодо вимоги про допущення до негайного виконання рішення в цій частині.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
ПостановоюЧеркаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції:
в частині задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди скасовано й у цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні зазначених позовних вимог;
в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, стягнення моральної шкоди змінено, виклавши мотивувальну частину щодо мотивів задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення позивача в редакції цієї постанови та зменшено розмір стягнутої судом першої інстанції завданої моральної шкоди до 3 000 грн;
в іншій частині рішення суду залишено без змін.
Стягнено з Лип`янської сільської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 3 831,43 грн.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Лип`янської сільської ради судові витрати пропорційно до відмовлених позовних вимог в сумі 812,32 грн.
Апеляційний суд виходив з того, що позивача було звільнено розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради, що суперечить статті 26 Закону України «Про загальну середню освіту», пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» в редакції, що діяли на момент звільнення ОСОБА_5 , тому звільнення позивача було здійснено 
з порушенням чинного законодавства. Суд першої інстанції не звернув уваги на викладене.
Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, директор школи належить до посади педагогічних працівників. Працівник, який обіймає посаду директора школи, може бути звільнений на підставі пункту 3 частини другої статті 41 КЗпП України, оскільки окрім управлінський функцій така особа також здійснює виховну функцію.
ОСОБА_1 як працівником, який виконує виховну функцію, вчинено аморальний проступок, який полягає у тому, що ним в приміщенні закладу освіти зберігався апарат для виготовлення самогону, а також здійснювалося виготовлення самогону. Такий проступок судом розцінюється як аморальний, 
з огляду на те, що він порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, щодо формування у дітей навичок здорового способу життя, шкідливого впливу алкоголю на людський організм, в тому числі небезпечний вплив алкоголю на організм дитини, недопущення та профілактика розвитку дитячого алкоголізму, тощо. 
Окрім того, такий вчинок суперечить трудовій функції позивача, з огляду на те, що за змістом частини першої статті. 22 Закону України «Про загальну середню освіту» та частини другої статті 54 Закону України «Про освіту» на ОСОБА_1 як на педагогічного працівника законом покладено обов`язок сприяти розвитку у дітей вміння дбати про власне здоров`я, формувати навички здорового способу життя, захищати учнів від пропаганди та агітації, що можуть завдати шкоду їхньому здоров`ю, запобігати вживанню учнями алкогольних напоїв. 
Суд не взяв до уваги доводи позивача щодо нікчемності наданих ним 
15 листопада 2019 року пояснень за результатами проведеної перевірки, оскільки доказів які б підтверджували факт вчинення тиску при написанні ОСОБА_1 таких пояснень, ним не надано. Крім того, такі твердження позивача суперечать фактичним обставинам справи, встановленими судом, зокрема його відмові у підписанні акта, складеного за результатом огляду приміщень школи, який також складено 15 листопада 2019 року, та не узгоджуються з його поясненнями, викладеними в заявах по суті справи, за змістом яких він зазначає, що як сільським головою Лип`янської сільської ради так і начальником відділу освіти, молоді та спорту, культури і туризму виконавчого комітету Лип`янської сільської ради стосовно нього вчинявся психологічний тиск шляхом примушування його написати заяву про звільнення за власним бажанням, однак ним такі дії не вчинялися, оскільки не відповідали його справжній волі (т. 1, а. с. 9).
Отже, суд першої інстанції неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, і дійшов помилкових висновків, що матеріалами справи не доведено вчинення позивачем аморального проступку.
Згідно зі статтею 43-1 КЗпП звільнення директора школи не потребує згоди профспілкової організації.
ОСОБА_1 згідно з листком непрацездатності звільнений від роботи в період 
з 01 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року (включно), датою початку роботи зазначено 14 грудня 2019 року (т. 1, а. с. 68). Враховуючи те, що розпорядженням сільського голови від 3 грудня 2019 року № 179/К внесено зміни до пункту 1 та пункту 2 розпорядження сільського голови № 176/К щодо факту звільнення, безпідставними є доводи позивача, що його звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності. 
Отже, місцевий суд дійшов до помилкових висновків щодо задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення позивача з підстав недоведеності вчиненого ним аморального проступку, оскільки ОСОБА_1 звільнено розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради, який не був наділений такими повноваженнями, тому оскаржуване розпорядження слід визнати незаконним та скасувати 
з зазначених підстав.
Беручи до уваги те, що судом встановлено факт вчинення позивачем аморального проступку, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності і справедливості, то визначений судом першої інстанції розмір завданої моральної шкоди 
є надмірним та підлягає зменшенню до 3 000 грн.
Відповідно до витягу з історії хвороби № 1044 ОСОБА_1 він перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні Шполянської центральної районної лікарні з 01 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року із діагнозом ІХС. Стенокардія стабільна ФК-2 А/С та кардіосклероз. Е/С аритмія. Гіпертонічна хвороба -2 ст-3. Ризик-4 СН-І ст. Хронічна дизциркуляторна енцефалопатія Н-П ст. з вираженим астено-невротичним вестибуло-атаксиченим синдромом. Згідно анамнезу, позивач хворіє більше 2 років, а погіршення його стану здоров`я виникло протягом останніх 2 тижнів (т. 1, а. с.108). Матеріали справи не містять доказів, які підтверджували б причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками 
у вигляді хвороби, якими він хворіє більше 2 років, а тому завдана майнова шкода не доведена позивачем.
Аргументи учасників справи
У березні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду в частині: 
скасування рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача завданої майнової шкоди 
у розмірі 3 295,80 грн та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог;
зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції щодо мотивів задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень про звільнення та викладення в цій частині мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, якою встановлено факт вчинення позивачем аморального проступку;
зменшення розміру стягнутого судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди до 3 000 грн.
Залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідних частинах.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що з восьми судових засідань у справі, які призначались судом першої інстанції у період часу з 16 січня 2020 року по 
03 грудня 2020 року, відповідач забезпечив свою присутність лише в перше судове засідання, а в подальшому подавав безпідставні клопотання про їх відкладення. Хоча Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у мотивувальній частині його постанови від 
23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц зробив висновок, що у справах, 
в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач, тобто власник або уповноважений ним орган, повинен довести суду, що звільнення працівника відбулося без порушення законодавства про працю. Обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої покладається на роботодавця.
Після того, коли на підставі розпорядження від 07 грудня 2020 року № 161/К «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів» позивач 08 грудня 2020 року приступив до роботи, того ж дня в програмах новин центральних та обласних телеканалів вийшли відеосюжети, за змістом яких суспільство гостро засудило та піддало нещадній критиці рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді директора закладу загальної середньої освіти.
Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою те, що окрім звернення з позовом до суду про визнання незаконними та скасування розпоряджень про його звільнення, за фактом звільнення позивача на підставі анонімного звернення Ірпінським відділом Києво- Святошинської місцевої прокуратури 28 грудня 
2019 року за заявою позивача зареєстровано кримінальне провадження 
№ 42019111200000917 за ознаками вчинення посадовими особами відповідача кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю), позивача визнано потерпілим (т. 1, а. с. 96-99; т. 3, а. с. 19).
При вирішенні справ про звільнення з підстав, передбачених пунктами 2 та 
3 частини першої статті 41 КЗпП України, суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника й інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2020 року у справі № 153/1339/17 зроблено висновок, що притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення та без зазначення дати порушення є незаконним. Проте суд апеляційної інстанції не встановив дати вчинення позивачем аморального проступку, який на думку суду полягав у тому, що позивач в приміщенні закладу освіти «зберігав апарат для виготовлення самогону, а також здійснював виготовлення самогону», часу, що пройшов з моменту вчинення такого проступку позивачем, його наступну поведінку й інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, хоча мав такий обов`язок. Суд апеляційної інстанції провів лише загальну оцінку можливої негативної поведінки працівника, що виконує виховні функції у закладі загальної середньої освіти, проте так і не встановив, якими конкретними фактами та прямим доказами така поведінка підтверджується в діях позивача.
Позивач заявою від 29 листопада 2019 року, яка того ж дня надійшла до відповідача, а також заявою від 02 грудня 2019 року, яка надійшла до відповідача 03 грудня 2019 року, офіційно повідомив відповідача про те, що надане ним письмове пояснення від 15 листопада 2019 року є нікчемним, оскільки складене всупереч справжній волі в стані сильного душевного хвилювання під психічним тиском з боку членів комісії відповідача.
Однак суд апеляційної інстанції зробив протилежний висновок та не взяв до уваги доводи позивача щодо нікчемності наданих ним 15 листопада 2019 року пояснень за результатами проведеної перевірки. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою та не оцінював наступні письмові докази позивача, які узгоджуються між собою, та незаперечно свідчать про вчинення щодо нього психічного тиску посадовими особами відповідача.
Відповідач, з яким погодився суд апеляційної інстанції, свавільно позбавив позивача права на працю, прямо гарантованого статтею 43 Конституції України як можливість заробляти собі на життя, лише на підставі пояснення позивача від 15 листопада 2019 року, відібраного у нього всупереч його справжній волі під час перевірки анонімного звернення, та яке він розцінив як зізнання у вчиненні аморального проступку. Суд апеляційної інстанції відмовився надати оцінку допустимості доказів у сукупності, а зробив лише оцінку окремого доказу відповідача, відомості в якому він потім офіційно заперечив.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами на стаціонарне лікування у період часу 
з 01 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року, суд апеляційної інстанції безпідставно послався лише на те, що матеріали справи не містять доказів, які 
б підтверджували причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача, пов`язаними з перевіркою анонімного звернення щодо діяльності позивача, та наслідками у вигляді хвороби позивача - «гіпертонічна хвороба-2 ст-3. Ризик-4 СН-І ст. Хронічна дизциркуляторна енцефалопатія Н-П ст. з вираженим астено-невротичним вестибуло-атаксиченим синдромом» відповідно до витягу № 1044 з історії хвороби позивача.
Зміст касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частинімотивів задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до Лип`янської сільської ради про визнання незаконними та скасування розпоряджень про звільнення, відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2021 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги; відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі зазначено, що касаційна скарга може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), 
а справа мати виняткове значення для ОСОБА_1 , а тому судове рішення 
у справі підлягає касаційному оскарженню. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні порушив норми процесуального права тазастосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 475/9/17, від 22 березня 2017 року у справі № 757/4906/15-ц, від 08 січня 
2020 року у справі № 153/1339/17, від 19 вересня 2019 року у справі 
№ 813/4037/16, від 07 жовтня 2019 року у справі № 475/9/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі 
№ 920/715/17).
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судами
15 серпня 1981 року наказом відділу народної освіти виконавчого комітету Шполянської районної Ради народних депутатів Черкаської області від 12 серпня 1981 року № 278 ОСОБА_1 переведено на посаду директора Лип`янської середньої школи (т. 1, а. с. 47).
Рішенням Лип`янської сільської ради № 15-11/1 від 02 вересня 2019 року змінено назву Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області на Лип`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області (т. 1, а. с. 74-77).
Засновником Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області є Лип`янська сільська рада (т. 1, а. с. 134).
11 листопада 2019 року розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради № 79 за результатами розгляду анонімного звернення від 
11 листопада 2019 року створено комісію для вивчення наведених фактів щодо діяльності директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 69).
Актом результатів огляду приміщень Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 15 листопада 2019 року в присутності ОСОБА_1 комісією виявлено в приміщенні школи залишки тюків соломи, особистий інструмент та мотоцикл позивача, пристрій для самогоноваріння виявлено не було. Позивач відмовився підписувати зазначений акт.
У своїх поясненнях від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 зазначив, що 
в приміщенні школи дійсно є ремонтна майстерня, обладнана його інструментом, яка тривалий час використовувалася для різноманітних робіт, залежно від потреб школи, а зварювальні роботи він виконував особисто. Для заробітку майстерня не використовується. Також повідомив, що нетривалий час в підсобному приміщенні школи знаходилися його тюки з соломою. Сіно для худоби на пришкільній території не заготовляв. З приводу приладу для самогоноваріння проінформував, що його використання дійсно мало місце декілька разів, оскільки в цьому була виробнича потреба, особливо після виконання фізично важких робіт за участю значної кількості працівників (т. 1, 
а. с. 173).
29 листопада 2019 року позивач звернувся до сільського голови Лип`янської сільської ради із заявою № 46, в якій повідомив, що його письмові пояснення від 15 листопада 2019 року є нікчемними, оскільки складалися ним проти його справжньої волі, внаслідок застосування психічного тиску з боку членів комісії (т. 1, а. с. 102, 103).
Відповідно до доповідної записки від 29 листопада 2019 року про результати розгляду звернення згідно розпорядження № 79 від 11 листопада 2019 року комісією встановлено, що директор школи Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_1 вчинив аморальний проступок, що випливає 
з навмисних дій, а саме: використання службових приміщень закладу освіти для зберігання тюків соломи для власних потреб; облаштування службового приміщення закладу освіти під майстерню з використанням особистих електроінструментів, які не використовуються в навчальному процесі, 
а в процесі експлуатації споживають електричну енергію закладу; використання приміщення закладу освіти для зберігання особистого транспортного засобу; зберігання в службовому приміщенні пристрою для самогоноваріння та використання його для отримання самогону для виробничих потреб закладу освіти (т. 1, а. с. 166 - 168).
Розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 29 листопада 2019 року № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » з урахуванням доповідної записки з розгляду звернення згідно розпорядження голови № 79 від 11 листопада 2019 року та рішення виконавчого комітету № 77 від 29 листопада 2019 року звільнено ОСОБА_1 із займаної посади директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області 03 грудня 2019 року за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (т. 1, а. с. 41).
Розпорядженням сільського голови Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області № 179/К від 03 грудня 2019 року «Про внесення змін до розпорядження сільського голови № 176/К «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 листопада 2019 року», керуючись пунктом 3 статті 41 КЗпП України, враховуючи доповідну записку з розгляду звернення згідно розпорядження голови № 79 від 11 листопада 2019 року, рішення виконавчого комітету № 77 від 29 листопада 2019 року та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області, внесено зміни до пунктів 1 та 2 розпорядження, і викладено їх в такій редакції: «Вважати датою звільнення ОСОБА_1 , директора Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шполянської районної ради Черкаської області перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності» (т. 1, а. с. 71).
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем 
і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі 
№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови 
у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2021 року у справі № 273/1155/20 (провадження № 61-8798св21) за позовом  ОСОБА_1 до селищного голови селища міського типу Довбиш Баранівського району Житомирської області ОСОБА_2 про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_1 перебував 
у трудових відносинах з Довбиською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, яка є юридичною особою, а тому саме на Довбиську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів, як на роботодавця покладено передбачений статтею 21 КЗпП України обов`язок виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, крім того селищний голова очолює виконавчий комітет відповідної селищної, ради, головує на її засіданнях тощо, тобто є головною посадовою особою територіальної громади, яка повинна бути відповідачем у справі як засновник (власник) даного закладу освіти. Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов не визначивши належних відповідачів та вирішив питання про права та обов`язки Довбиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів та Довбиська селищної ради, які судом першої інстанції не було залучено до участі в справі в якості відповідачів, що 
є порушенням норм процесуального права».
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі 203/2/19 (провадження № 61-6983св20) міститься висновок про те, що визначений позивачем у позові склад сторін у справі (позивач та відповідач) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Апеляційний суд встановив, що засновником Лип`янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області є Лип`янська сільська рада, а розпорядження про звільнення позивача 
з посади директора цієї школи видано сільським головою Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області.
У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що належними відповідачами у цій справі є також сільський голова Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області та Лип`янська загальноосвітнья школою І-ІІІ ступенів Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області. До цих осіб позовні вимоги не пред`явлені, клопотань про їх залучення до участі у справі як співвідповідачів позивач не заявляв. 
Тому у справі, що переглядається, позовні вимоги пред?явлені за неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови 
у позові.
Разом з цим, у частинах першій, третій статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
За змістом частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційне провадження у цій справі відкрито за касаційною скаргою позивача, який постанову апеляційного суду оскаржує в частинімотивів задоволення позовних вимог про визнання незаконними та скасування розпоряджень про звільнення, відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. При цьому вимоги про відшкодування шкоди є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження і поновлення позивача на посаді.
За таких обставин касаційна скарга на постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не може бути задоволеною, а в частині задоволених позовних вимог судові рішення в касаційному порядку не оскаржені, тому Верховним Судом не переглядаються.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням меж касаційного перегляду колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду 
в оскарженій частині - без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в частині мотивів задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до Лип`янської сільської ради про визнання незаконними та скасування розпоряджень про звільнення, відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, зменшення розміру відшкодування моральної шкоди залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук