Ухвала
 
02 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 751/8779/20
провадження № 61-17282ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівській області, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначала, що постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Васильченко А. І. про арешт майна боржника № 55493238 від 09 січня 2018 року прийнято рішення про накладення арешту на все її нерухоме майно, про що 10 січня 2018 року внесено запис про обтяження до державного реєстру речових прав на нерухоме майно за                            № 39154419. 23 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, проте відомостей про зняття арешту з усього нерухомого майна позивача у вказаній постанові не зазначено.
 
За результатом розгляду її скарги на ім`я заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), державним виконавцем Васильченко А. І. 23 жовтня 2020 року припинено обтяження з усього нерухомого майна позивача.
 
Зазначала, що постанова про накладення арешту на все її рухоме та нерухоме майно є неправомірною з часу її винесення, оскільки у постанові про арешт майна не зазначено, що арешт накладений в межах суми боргу, який становив по двох вимогах органів Пенсійного фонду України відповідно 750 грн та 834 грн. 
 
Оскільки, у зв`язку з неправомірною бездіяльністю державного виконавця, її майно два роки та чотири місці перебувало під арештом, що є надмірно тривалим, вона зазнала суттєвих обмежень щодо здійснення своїх прав як власника, не мала можливості відчужувати майно, яке належало їй на праві власності та на яке було накладено арешт, внаслідок чого була фактично позбавлена додаткових джерел доходу. 
 
Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з Державного бюджету України на свою користь 500 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 6 500 грн понесених витрат на правничу допомогу.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
 
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. 
 
У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 65,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. 
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що оскільки при винесенні 23 червня                  2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження № 55493165 у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчих документів, не існувало виконавчих проваджень щодо позивача, як боржника, арешти по раніше відкритим та повернутим виконавчим провадженням не накладались, тому були відсутні підстави для продовження дії обтяжень щодо позивача (у вигляді арешту всього її майна). Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнала остання у зв`язку з продовженням дії арешту всього належного їй майна без достатніх для цього правових підстав, за відсутності відкритих щодо ОСОБА_1 виконавчих проваджень, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь останньої з Державного бюджету України підлягає стягненню 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року апеляційну скаргу Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) залишено без задоволення.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року змінено шляхом збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 . 
 
У іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд дійшов висновку, що, відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України, стягненню на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України підлягає 6 500 грн у рахунок відшкодування документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу.
 
21 жовтня 2021 року Управління державної казначейської служби України у                          м. Чернігові Чернігівської області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня                  2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі                             500 000 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилань на передбачені пунктом                       2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівській області, Чернігівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик