ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6717/21 Справа № 202/6455/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Куценко Т.Р. 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.
за участю секретаря - Керімової - Бандюкової Л.К. 
розглянула у закритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою
                        ОСОБА_1 ,         
на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , в якому просить визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 . 
Позовні вимоги обґрунтовані неможливістю позивача отримати свідоцтво про право на спадщину. Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва була мотивована тим, що батькам позивача та відповідача належала квартира на праві спільної власності, спадкоємцями після їх смерті є їхні сини - позивач та відповідач (відповідач - рідний брат позивача по матері, який спадщину прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України), в зв`язку із чим нотаріус не має права змінювати режим права власності на вказану квартиру. При цьому позивач зазначив, що відповідач останні тридцять років проживає у Російській Федерації, а тому не може вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 . 
Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 274, 81 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмову в задоволені позову та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб, 29 січня 1968 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.
       У відповідності до копії свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1996 року, виданого Виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно із розпорядженням № 3/2548-96, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с.4/
       Позивач є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 67/.
       У відповідності до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану відповідач є сином ОСОБА_4 .
       Відповідно довідки, виданої Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Індустріального району м.Дніпропетровська 28 вересня 2015 року за № 3853, станом на 15 травня 2006 року склад сім`ї, за адресою спірної квартири у кількості чотири особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
       Станом на 01 серпня 2018року кількість зареєстрованих осіб у квартирі не змінювалась, що підтверджується довідкою № 11218 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку /а.с. 6/.
        ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 65/
       Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/2 частини квартири  АДРЕСА_1 , яку фактично прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/4 кожний, у зв`язку з фактичним проживанням разом зі спадкодавцем. Сумісне проживання підтверджується копією паспорта позивача та довідками про склад сім`ї. Крім того, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 відкрита за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про спадщину.
        ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 76/.
       Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири  АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв ОСОБА_1 , у зв`язку з фактичним проживанням разом зі спадкодавцем. Сумісне проживання підтверджується копією паспорта позивача та довідками про склад сім`ї. Крім того, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 відкрита за заявою ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про спадщин /а.с. 75 зворіт/.
       Таким чином, після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спірну квартиру, у зв`язку із чим позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на майно.
       29 вересня 2016 року нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спірної квартири, що залишилась після смерті його батька ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що на момент смерті спадкодавця йому належала частка у праві спільної сумісної власності на спадкову квартиру. Спадкоємцями за законом першої черги є дружина померлого - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син померлого - позивач. Змінити режим права власності нотаріус не може, тому видати свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вказаної квартири неможливо /а.с. 74/.
       29 вересня 2016 року нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 3/8 частки спірної квартири, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що на момент смерті спадкодавця їй належала частка у праві спільної сумісної власності на спадкову квартиру. Спадкоємцями за законом першої черги є син померлої - позивач та відповідач. Змінити режим права власності нотаріус не може, тому видати свідоцтво про право на спадщину на 3/8 частки вказаної квартири неможливо /а.с. 90 зворіт/.
       14 серпня 2018 року нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, яке складається з 3/4 частки спірної квартири, що залишилась після смерті його матері - ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що неможливо встановити, якими частками співвласники (батьки сторін) володіли, користувались за життя, та чи були визначені співвласниками за їх життя частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру /а.с. 97/.
       У відповідності до відповіді ГУ ДМС в Дніпропетровській області відомості щодо документування паспортом громадянина України ОСОБА_2 відсутні. ОСОБА_2 документований паспортом громадянина колишнього СРСР.
       За змістом відповіді ГЦОСІ ДПС України відомостей про перетинання державного кордону України громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 не виявлено. Інформація у базі даних осіб зберігається протягом п`яти років /а.с. 161/.
       Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.
       Проте з даним висновком колегія суддів погодитись не може.
       Відповідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
       Як встановлено судом, на час смерті ОСОБА_4 за адресою спірної квартири було зареєстровано як позивача так і відповідача. Разом з тим, відповідно до відповіді ГУ ДМС в Дніпропетровській області відсутні відомості про отримання відповідачем паспорту громадянина України, що виключає можливість встановлення фактичного проживання за спірною адресою останнього на час смерті ОСОБА_4 .
       Враховуючи дані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку не може застосовуватись положення ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки відповідач фактично не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи дату реєстрації відповідача у спірній квартирі 23 вересня 1980 року, колегія суддів вважає, що сама лише реєстрація місця проживання відповідача не може підтверджувати фактичне проживання останнього зі спадкодавцем. 
       Як вбачається зі спадкової справи після смерті ОСОБА_4 відповідач не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.
       Тому колегія суддів приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину є позивач, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
       Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Як вбачається з матеріалів справи, квартира  АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та керуючись нормами СК України у рівних частинах по 1/2.
       Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, яку у рівних частках по 1/4 успадкували ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
       Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 3/4 частини спірної квартири, яку прийняв у спадщину ОСОБА_1 в порялку ч.3 ст. 1268 ЦК України.
       За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за  ОСОБА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та на 3/4 частини квартири після смерті матері ОСОБА_4 
керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити. 
       Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2021 року - скасувати.
       Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити. 
       Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та на 3/4 частини квартири після смерті матері ОСОБА_4 .
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко 

                                                                       М.О. Макаров